Olasz főiskola From Wikipedia, the free encyclopedia
A Nápolyi II. Frigyes Egyetem (olaszul: Università degli Studi di Napoli Federico II; mozaikszó: UniNa) 1224-ben alapított olasz állami egyetem, egyike a világ legrégebbi egyetemeinek.
Nápolyi II. Frigyes Egyetem | |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Alapítva | 1224. június 5. |
Alapító | II. Frigyes német-római császár |
Névadó | II. Frigyes német-római császár |
Hely | Olaszország, Nápoly |
Típus |
|
Tanulólétszám | 73 553 (2022) |
Tagság |
|
Elhelyezkedése | |
![]() | |
![]() | |
A Nápolyi II. Frigyes Egyetem weboldala | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Nápolyi II. Frigyes Egyetem témájú médiaállományokat. |
1224. június 5-én[1] a Német-római Birodalom császára és Szicília királya, II. Frigyes német-római császár alapította, ez a fő nápolyi akadémia,[2] s legrégebbi állami alapítású egyetem a világon. [3][4][5]
A CWUR rangsor (Center for World University Rankings) szerint 2022–23-ban az olasz egyetemek között a 6. helyen, a világranglistán pedig 20 531-ből a 235. helyen áll.[6][7][8]
A tandíjak a tanulmányi szinttől, a választott képzéstől és a családi állapottól függően változnak az ISEE dokumentum szerint.[9]
A Studium felállítását II. Frigyes sváb császár 1224. június 5-én (egyes források szerint július 5-én) rendelte el egy Szirakúzából küldött körlevélben (generalis lictera).[10] A Nápolyi Egyetem, mivel a császár saját akaratából jött létre, Európa első világi állami egyetemének számít (azaz nem értelmiségi vagy hallgatói társaságok vagy egyesületek alapították, hanem egy uralkodói rendelet.[5]
Két fő ok késztette a császárt a Studium felépítésére: egyrészt a curia regis (a királyság uralkodó osztálya) adminisztratív és bürokratikus személyzetének kizárólagos képzése, a jogászok felkészítése, akik segítik az uralkodót a döntéshozatalban. az állam berendezkedésében és a törvények végrehajtásában; másrészt, tantárgyaik megkönnyítése a kulturális oktatásban, elkerülve a felesleges és költséges külföldi tanulmányi utakat.
A helyszín megválasztása Nápolyra esett nemcsak kulturális okok miatt (a városnak nagy hagyományai voltak e tekintetben, Vergilius alakjához köthető, akit egy korabeli dokumentum kifejezetten említ), hanem földrajzi és gazdasági okokból is (tenger). forgalom, az enyhe éghajlat és a Királyságon belüli stratégiai helyzet bizonyos szempontból meghatározó volt). [11] A Studium megszervezéséhez két kiváló campaniai jogász, Pier delle Vigne és Taddeo da Sessa munkáit használták fel.[12]
A tanulmányok kezdetben a jogra (a jogászképzés alapjaira), a bölcsészetre, orvostudományra és teológiára irányultak: ez utóbbit a többi tantárgyhoz képest vallási intézményekben, különösen a San Domenico Maggiore-kolostorban oktatták, ahol Aquinói Szent Tamás tanított 1271 és 1274 között. Az Anjou-korszakban (1265–1443) az egyetem felépítése és szervezete lényegében változatlan maradt.
1616-tól kezdődően az egyetem székhelye a Palazzo dei Regi Studiban volt (ma a Nápolyi Nemzeti Régészeti Múzeumnak ad otthont), olyan épületben, amely egykor lovassági laktanya volt, és amelyet Giulio Cesare Fontana építész újított fel Don Pedro Fernández de Castro, Lemos grófja és Nápoly alkirálya megrendelésére.
A tizenhetedik században az egyetem, más európai egyetemekhez hasonlóan, hosszú hanyatlást élt át, így Nápolyban kezdtek létrejönni magániskolák és egyházi főiskolák, amelyek fokozatosan csatlakoztak hozzá, elvonva tőle a teret. Csak a tizennyolcadik századtól kezdődően, először a Habsburgokkal, majd a Bourbonokkal, az egyetem pozitív értelemben vett nagy lendületet a hatóságoktól: ebben az időszakban tanított itt Giambattista Vico filozófus. Ezeknek az éveknek fő újítása az volt, hogy 1735-ben létrehozták a Csillagászati tanszéket, 1754-ben pedig a világ első mechanikai és kereskedelmi vagy politikai gazdaságtani tanszékét, az előbbit Pietro di Martinóra, az utóbbit Antonio Genovesire bízták.[13]
1777-ben székhelyét a Megváltó kolostorába helyezték át, ahol korábban a jezsuiták Collegio Massimója lakott, miután Bourbon I. Ferdinánd nápoly–szicíliai király parancsára feloszlatták, és kiűzték a vallási rendet. A 18. század második felében az egyetem a Bourbon-királyság kultúrájának támaszpontja lett, azért is, mert sok tanár (köztük Antonio Genovesi) teljes mértékben a felvilágosodás korában élt. Innen indult el az értelmiségi mozgalom, amely az 1799-es felkeléseket és a Parthenopéi Köztársaság (rövid) fennállását eredményezte.
Már a francia évtizedben (1806–1815) is voltak modernizációs munkálatok kulturális téren. Először is az egyetem gyökeres változáson ment keresztül: öt karra osztották (irodalom és filozófia, matematika és fizika, orvostudomány, jog, teológia); megalakult az első itáliai állattani tanszék; a csillagvizsgáló, a botanikus kert és az ásványtani és állattani múzeumok az egyetemhez kapcsolódnak, és egyetemi tanárok irányították őket. Ennek ellenére a magániskolák visszatértek, és a helyreállítástól Olaszország egyesítéséig a dél-olaszországi oktatás gerincévé váltak. Emiatt a Nápolyi Egyetemre nézve súlyos következményekkel járt, amikor az Olasz Királyság megszületése után a Casati-törvénynek kellett megfelelnie, ami komoly különbségeket tárt fel a többi olasz egyetemhez képest, éppen a számos magánintézeti versenytársa miatt. Az olasz egyetemek szabványosítását célzó speciális törvényeknek, mint például az 1875. május 30-i törvényerejű rendeletnek (Ruggiero Bonghi) és az 1876-os rendeletnek (Michele Coppino által kiadott) köszönhetően a nápolyi egyetemnek sikerült felszámolnia ezeket a már kiemelt különbségeket. 1860-ban Francesco De Sanctis közoktatási főigazgató, aki energikusan hozzájárult a korszerűsítéshez.
Bár a hallgatói létszám megsokszorozódott, és ezzel a harmadik helyre került Európában, Berlin és Bécs után, az egyetem rendelkezésére álló épületek hiányosak, esetenként nem megfelelőek voltak (sőt többségük egykori kolostor volt). 1884-ben, egy heves kolerajárvány után, amikor a Convento del Salvatore szerkezete már nem volt megfelelő, az egyetemet a városfelújítási kezdeményezéseknek köszönhetően átköltöztették a Corso Umberto I.-en fekvő új helyre, ahol ma is található.
A tizenkilencedik és huszadik század fordulóján a Nápolyi Egyetem tekintélye megnőtt, különösen a tudomány: a genetika területén úttörő volt az első itáliai tanszék létrehozásával. Új építési és szervezési nehézségek sújtották az egyetemet az olasz fasizmus húsz éve és a második világháború alatt is: a központi székházat 1943. szeptember 12-én a németek felgyújtották, a szövetségesek pedig laboratóriumokat és tudományos kabineteket rekviráltak.
A háború után az egyetemi modell modern fejlődését követve a Nápolyi Egyetem hallgatóinak számát tekintve a második legjelentősebb egyetem lett Olaszországban, a római La Sapienza után.
1987. szeptember 7-én vette fel jelenlegi nevét annak reményében, hogy 1991-ben, annak kiválása révén létrejön a Második Nápolyi Egyetem.
Az egyetem hatalmas építészeti örökséggel rendelkezik, amely az évszázadok során történt felvásárlások eredménye.[14][15] Ahol nincs megadva, a származási hely Nápoly.
Az egyetem iskolákból áll, amelyekhez kulturális, didaktikai, tudományos és diszciplináris affinitási kritériumok alapján több tanszék is csatlakozik; koordinálják a közös oktatási tevékenységet a hozzájuk tartozó tanszékek között.[17] Az egyetem négy iskolán és huszonhat tanszéken alapul, amelyek a következőképpen épülnek fel:
A Scuola superiore meridkonale (SSM) az egyetem felsőoktatási és kutatóintézete. Rendes kurzusokat kínál, amelyek kiegészítik az egyetemen végzett normál egyetemi tantervet és a kutatódoktori képzést.
Az Egyetem könyvtári rendszere területi, központ- és tanszéki könyvtárakat foglal magában, amelyek a városban és a környező területeken találhatók. A könyvtárak vagyona több mint kétmillió kötetet és közel 3500 folyóirat-előfizetést tesz ki; Ilyen nagy mennyiségű munka lebonyolítására 2009-ben megalakult a CAB-University Center for Libraries (2013 óta Roberto Pettorino nevét viseli), amely az egyetemi könyvtári rendszert koordinálja. A CAB olyan szolgáltatásokat nyújt, mint az elektronikus források beszerzése és hozzáférése, az egyetem bibliográfiai forrásainak online katalógusainak kezelése és fejlesztése, az intézményi archívum kezelése és fejlesztése, az egyetemi könyvtárak támogatása, a tudományos közösség támogatása a bibliográfiai forrásokhoz való hozzáférésben.