Kiazmus
From Wikipedia, the free encyclopedia
A kiazmus a retorikában tükörképes, keresztező elhelyezés; olyan retorikai eszköz, mely azzal ér el nagyobb hatást, hogy az első rész kulcsfontosságú elemeit a második rész fordított sorrendben ismétli meg. A transzmutáció, azaz áthelyezés, felcserélés egyik alfaja.[1]
Különösen népszerű volt a latin irodalomban; gyakran előfordul a héber költészetben is.[2]
A kiazmus (chiasmus) szó a görög 'Khí'(X) betűből származik, mely azt jelképezi, hogy a szöveg elemei fentről lefelé szimmetrikusak.
Ma tágabb a jelentése, a klasszikus retorikában azonban megkülönböztették más hasonló eszközöktől. Klasszikus értelemben azt nevezték kiazmusnak, ami nem ugyanazokat a szavakat ismétli meg, hanem a mondat nyelvtani szerkezetét vagy tartalmát fordítja az ellenkezőjére.
Egy egyszerűbb kiazmus jelölhető az A B B A képlettel, ahol a betűk jelenthetnek nyelvtani elemet, szavakat vagy jelentést. Van olyan irodalomelméleti felfogás is, amely betűk szintjén is értelmezi a kiazmust,[3] de nagyobb léptékben, a mű szerkezeti elemeinek szintjén is előfordulhat kiazmus, például Geoffrey Chaucer Canterburyi mesék című művének VII. részletében a mesék ABC - CBA szimmetriát mutatnak.[4]