(1951–) holland építész From Wikipedia, the free encyclopedia
Kas Oosterweis (Amersfoort, 1951. július 4. –) holland építészmérnök, professzor, az ONL innovációs stúdió társalapítója feleségével, Lénárd Ilona képzőművésszel. 2000 és 2016 között a Delfti Műszaki Egyetem (TU Delft) professzora volt, 2017 óta pedig a Katari Egyetem professzora. Irodája, az ONL számos innovatív, kortárs építészeti projektet valósított meg, beleértve a Neeltje Jans-i Sósvíz Pavilont, a 2002-es Haarlemmermeeri Világkiállítás North Holland Webjét, az A2 pilótafülkét a Leidsche Rijn-i Sounder Barrierben, Utrechtben, a Liwa torony Abu-Dzabiban és a budapesti Bálna rendezvényközpontot.
Kas Oosterhuis | |
Született | 1951 (73 éves)[1][2][3][4] Amersfoort |
Állampolgársága | holland[5] |
Házastársa | Lénárd Ilona |
Foglalkozása | építész |
Iskolái | Delfti Műszaki Egyetem |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Kas Oosterhuis témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Cas Oosterweis 1951. július 4-én született Amersfoortban. 1970 és 1979 között építészetet tanult a Delfti Műszaki Egyetemen. Utolsó stúdióprojektje, a Strook Door Nederland Rem Koolhaas mentorálásával egy olyan radikális városi tervre tett javaslatot, amely minden jövőbeli építési tevékenységet a nagy 5 km széles és 200 km hosszú sávra vonatkozik, így Hollandia többi része dzsungellé fejlődött. Első megbízása egy 1:20 méretarányú villa tervezése volt LEGO kockákkal. 1991-ben fejezte be első lakásprojektjét, a Patiowoningent, a Dedemsvaartwegben, és az OMA várostervezési tervét. Kas Oosterhuis gyakorlatuk kezdete óta szorosan együttműködött élet- és üzlettársával, Lénárd Ilonával, művészi és építészeti DNS-szálaik rendszeresen összefonódtak közös projektekben. 2000-ben Kas Oosterhuis 0,4 fte professzori állást fogadott el a TU Delft Építésztudományi Karán. Nemzetközileg is ismertté vált az építészet radikális digitális megközelítésével, a legkorábbi tervezési szakaszoktól kezdve egészen az épületelemek számítógépes numerikus vezérlésű előállításáig, amely folyamatra a Sounder Barrierben található A2 pilótafülke kiváló példa. Két fontos nemzetközi versenyt nyert meg, majd épített fel: a Bálna Budapestet és Abu-Dzabiban a LIWA tornyot. 1990 óta több száz előadást tartott világszerte egyetemeken és konferenciákon. 2017 szeptemberétől professzori állást fogadott el a dohai Katari Egyetemen.
1988–89-ben Lénárd Ilonával egy évig a Van Doesburg műteremházban élt és dolgozott a Párizs melletti Meudonban. Abban az évben úgy döntöttek, hogy művészeti és építészeti munkájukat egy közös gyakorlatban egyesítik „A művészet és az építészet fúziója digitális platformon” mottó alatt. Együttműködésük korai éveiben megszervezték az Artificial Intuition rendezvényeket (1990, Architekturforum Aedes, Berlin), A szintetikus dimenzió (1991, Amersfoort), Sculpture City (1994, Ram Gallery Rotterdam), és 20 nyilvános művészeti és építészeti projektet valósított meg: a ParaSITE felfújható webtársalgó (1996, Rotterdami Fesztiválok), a Musicsculpture in Oldemarkt (1998), a TT Monument Assenben (2002), Patio Housing The Hague (1991, Dedemsvaartweg) és De Kassen (1991, Kattenbroek, házprojektek), ahol Lénárd Ilona színes káprázatos festményeket alkototttt a teljes homlokzaton, a Dancing Facades (1992) házprojektet a groningeni De Hunze-ban, a Waterpaviliont (1997) a Neeltje Jans-ban, a komplex Hydra szerkezettel a homlokzaton. egy intuitív 3D számítógépes vázlatot, majd az amszterdami Fside (2007) házprojektet. A Magyarországon született és tanult Lénárd Ilona szintén hozzájárult az ONL Hungary budapesti irodájának (2007–2017) felállításához az eredeti nevén CET Budapest Bálna megvalósításában és számos versenyprojektben, többek között a belvárosban, a Csarnokverseny Budapesten (2008, harmadik díj).
Kas Oosterhuis célja, hogy „belülről változtassa meg az építőipart” digitális tervezésével s gyártási megközelítéssel, amelyet a Waterpavilion (1997, Neeltje Jans) tervezésével fejlesztettek ki. Csapata az acélgyártóval karöltve kitalálták a „direkt fájlból a gyárba” eljárást, amely csak azokat az adatokat állítja elő, amelyekre az acélgyártó CNC gépeinek szükségük van az építőelemek nyersanyagból történő előállításához. Az adatcseréhez Autolisp rutinokat használnak. A Web of North-Holland (2002) esetében az ONL számos programot használt, beleértve a kézzel készített modell 3D-s digitalizálását, a Mayát a digitális 3D-s modellhez és a komplex geometria felépítéséhez, valamint az Autolisp-rutinokat a vágáshoz szükséges adatok kinyerésére. az acéllemezekhez. Az A2 Cockpit a Sound Barrierben a lépést teljesen leírták, amellyel felváltotta a 3D modellezést mint a számítógépes programozás vezető tervezőeszközét. Mielőtt a parametrikus tervezés kifejezés népszerűvé vált volna a 2010-es évtizedben, amelyet többek között Patrik Schumacher a ZHA-tól terjesztett, az ONL a parametrikus tervezést gyakorolta a Waterpavilion tervezésétől a gyártási eljárásig még 1997-től. A digitális tervezés egyik előnye a gyártási eljárások számára, hogy megfizethető komplexitást tesz lehetővé, míg az alkotóelemek egyedi méretekkel és formákkal rendelkeznek. A gyártási módszerekre való tervezés megkönnyíti az épületelemek tömeges testreszabását, a sorozatgyártást.
2000-ben 0,4 fte professzori állást fogadott el (gyakorlati professzor) a TU Delft Építésztudományi Karán. A Digitális Építészet tanszékét Hyperbody névre keresztelte, amely a nem szabványos és az interaktív építészetre szakosodott. 2017-ig a Hyperbody egy tervezési mesterkurzust vezetett, amely gyakorlati tervezési programozási ismereteket biztosított a hallgatóknak. A Hyperbody 2002 és 2015 között egy tucat PhD-jelöltet fogadott el, köztük dr. Henriette Biert és dr. Nimish Biloriát, akik 2007-ben csatlakoztak a Hyperbodyhoz adjunktusként. A Hyperbody-öregdiákok megtalálták az utat olyan nemzetközileg elismert irodákba, mint a Foster and Partners, a Zaha Hadid Architects és a Heatherwick Studio, illetve nemzeti szinten az UN Studio irodáiba, (Cepezed) és ONL, vagy saját praxist alapítottak.
Kas Oosterhuis 16 könyvet írt és/vagy szerkesztett, amelyek bemutatják a digitális építészetről alkotott látomásos nézetét, a legismertebb könyvek a Programable Architecture (2000, L'Arcaedizioni), az Architecture Goes Wild (2001, 010 Publishers), a Hyperbodies, to an Emotive Architecture (2003, Birkhäuser), ONLogic, Speed and Vision (2008, Images Publishing) és Towards a New Kind of Building (2011, Nai Publishers), tervezői útmutató a nem szabványos építészethez. Oosterhuis a Next Generation Building tudományos folyóirat főszerkesztője (alapítva 2001, Baltzer Publishers, TU Delft), és Game Set és Match konferenciák sorozatát szervezte a TU Delften (GSM I 2002, GSM II 2006, GSM III 2016-ban). Ő volt a Game Set és Match könyvek főszerkesztője, szerkesztette a Hyperbody, First Decade of Interactive Architecture (2012, Jap Sam Books) című könyvet, és az Interactive Architecture iA#1, iA#2, iA#3 könyvsorozatot., iA#4 és iA#5 (2006-2012, Jap Sam Books).
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.