város Horvátországban, Lika-Zengg megyében From Wikipedia, the free encyclopedia
Goszpics (horvátul Gospić) város és község (járás) Horvátországban, Lika-Zengg megye székhelye, a Gospić-Zenggi egyházmegye püspöki székvárosa.
Goszpics (Gospić) | |||
Goszpics látképe az új hídról | |||
| |||
Közigazgatás | |||
Ország | ![]() | ||
Megye | Lika-Zengg | ||
Jogállás | város | ||
Polgármester | Milan Kolić (HDZ) | ||
Irányítószám | 53000 | ||
Körzethívószám | (+385) 053 | ||
Népesség | |||
Teljes népesség | 11 502 fő (2021. aug. 31.)[1] | ||
Népsűrűség | 13 fő/km² | ||
Földrajzi adatok | |||
Tszf. magasság | 656 m | ||
Terület | 967 km² | ||
Időzóna | CET, UTC+1 | ||
Elhelyezkedése | |||
![]() | |||
![]() | |||
Goszpics weboldala | |||
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Goszpics témájú médiaállományokat. | |||
Sablon • Wikidata • Segítség |
Közigazgatásilag Goszpics város mellett Aleksinica, Barlete, Bilaj, Brezik, Brušane, Budak, Bužim, Debelo Brdo I, Debelo Brdo II, Divoselo, Donje Pazarište, Drenovac Radučki, Kalinovača, Kaniža Gospićka, Klanac, Kruščica, Kruškovac, Kukljić, Lički Čitluk, Lički Novi, Lički Osik, Lički Ribnik, Lipe, Mala Plana, Medak, Mogorić, Mušaluk, Novoselo Bilajsko, Novoselo Trnovačko, Ornice, Ostrvica, Oteš, Pavlovac Vrebački, Počitelj, Podastrana, Podoštra, Popovača Pazariška, Rastoka, Rizvanuša, Smiljan, Smiljansko Polje, Široka Kula, Trnovac, Vaganac, Velika Plana, Veliki Žitnik, Vranovine, Vrebac, Zavođe és Žabica falvak tartoznak hozzá.
A város nevére több magyarázat is létezik. A legelterjedtebb magyarázat szerint neve a horvát gospa (= úrhölgy) főnévből származik, mely onnan ered hogy egykor egy kis templom állt itt Szűz Mária képével. Egy másik legenda szerint onnan kapta a nevét, hogy két fejedelemasszony alapította, akik közül az egyiket Gospavának hívták. A harmadik magyarázat a legvalószínűbb, amely szerint a mai a karlopagói kapucinusok alapította Kaniža Gospićka területén egy a szerzetesek által az utazók számára épített vendégfogadó, latinul „hospitium” állt. A település neve a hospitium szóból horvátosodott el a mai elnevezésre.
Goszpics község teljes területe 967 km², amely mintegy 42 km hosszan nyúlik el délkelet–északnyugati irányban és mintegy 33 km hosszan északkelet-délnyugati irányban.
A város egy a Lika tájegység középső részén fekvő hegyközi medencében, a Likai-mező nevű karsztmezőn, a Novcsica (Novčica) folyó partján fekszik. Az 562 méteres tengerszint feletti magasságban fekvő mező az egyik legnagyobb karsztmező az országban. Legnagyobb folyói a Lika, a Novcsica és a Bogdanica. A Bogdanica a város szélén Kaniža Gospićkánál (Kanizsa) ömlik a Novcsicába, amely a várostól keletre a Likába torkollik.
A régészeti leletek tanúsága szerint a város területe már a kőkorszak óta folyamatosan lakott volt. Különösen sok lelet került elő a vaskorból, amikor az illírek egyik törzse, a japodok lakták ezt a vidéket. Az ókorban ezen a területen haladt át az egyik legforgalmasabb kereskedelmi út, amely Siscia irányából a tengerpartra, Salonába (mai Szolin) vezetett. Az első horvát állam alapításának idejéből származó környékbeli leletek arról tanúskodnak, hogy a területén ekkor már több település is volt. A kereszténység felvétele utáni időből több templom romja maradt fenn. A 11. századtól több nemesi családnak (Tolimirović, Mogorović, Tugomerić, Disislavić családok és mások) voltak itt birtokai, akik felépítették saját váraikat. A települést 1263-ban említik először Kaseg néven abban az egyezségben, melyben IV. Béla magyar király királyi birtokokat cserél el Petar Tolimirović likai ispánnal. A fennmaradó birtokok között említik Kaseget (később Kasezi) is, amely a Lika folyó bal partján, a Novcsica mellett fekszik.
1527-ben Kaseg is török uralom alá került. A török korban a város előbb elnéptelenedett, majd újratelepült. Török források szerint régi temploma 1574-ben romokban állt. Régi neve valószínűleg feledésbe merült, mert 1604-ben már a mai nevén bukkan fel mint a Novi nahijében fekvő falu. A későbbi város magját két török erőd képezte. Az egyik Szenkovics aga tornya a Novcsica átkelőjénél (a mai város legrégibb építménye), a másik Alić aga tornya, melynek kör alaprajzú maradványai a Kulina nevű dűlőben találhatók és a köznyelvben Rajčić-grad néven ismeretes.
A török kiűzése 1689 után Goszpics Lika közigazgatási, politikai, katonai és kulturális központjává vált. Bővítették a városmagot, nőtt a népesség, 1749-ben felépítették a Nepomuki Szent János-kápolnát és 1783-ra felépült az Angyali üdvözlet templom, a későbbi székesegyház is. 1746-tól Goszpics lett a székhelye a likai határőrezrednek és intenzíven épültek meg katonai létesítményei, 1767-ben a dandárparancsnokság, 1768-ban az ezredparancsnok és az ezredorvos háza, 1798-ban az ezredparancsnokság épülete. 1767-ben az udvar által kiküldött katonai bizottság javasolta, hogy a püspökség székhelyét, mely addig Noviban volt Goszpicsra helyezzék át. Ez a javaslat a plébániatemplom felépítésével 1783-ra valósult meg. A goszpicsi plébánia 1789-ben 950 hívő lelket számlált, akiknek nagyobb részét tisztek és határőrök családjaikkal alkották, de ide tartoztak a környező falvakból az iskolába járó diákok is. A település első iskoláját 1729-ben alapították, 1766-ban létrehozták a német tannyelvű iskolát, majd 1799-ben az alapiskolát, 1823-ban pedig a tiszthelyettes képző intézetet, a leányiskolát. A 19. században új hidak is épültek, 1804-ben a Novcsicán, 1845-ben pedig a Bogdanicán. 1858-ban felépült a városi kórház, 1893-ban kiépült a vízvezeték. 1900-ban a Jasikovac erdőben Európának ezen a részén elsőként teniszpályát létesítettek.[2] 1910-ben 3938 lakosából 3278 horvát és 604 szerb volt. A trianoni békeszerződésig Lika-Korbava vármegye Goszpicsi járásának székhelye volt. A két háború között Goszpics intenzíven fejlődő kisváros. 1920-ban a vasút is elérte a várost, ahova 1921-ben gördült be az első vonat. Fejlődött a kulturális élet is. Megalakult a Matica hrvatska és a Horvát Sokol egyesület helyei szervezete, a Hrvat énekkar, az önkéntes tűzoltóegylet, emellett számos sportegyesület is alakult. 1991-ben 9025 lakosából 5015 horvát (55,56%) és 3243 szerb (35,93%) volt.
1991-ben a független Horvátország kikiáltásával Goszpics is hasonló helyzetbe került mint Vukovár, Pakrác, Petrinja és más vegyes lakosságú települések. Sok helyi szerb volt a tagja a független szerb demokrata pártnak, akik felkészültek a város elfoglalására. A város környékén már augusztusban elkezdődtek a horvátok elleni támadások. A Radoslav Čubrilo vajda vezette raduči szerb csoportok 5-én öt lovinaci horvátot hurcoltak el a város irányába, akiknek holttesteit egy hét múlva találták meg. A következő támadások a börtön és a rendőrőrsök ellen irányultak, de mindennaposak voltak a városi polgárok elleni provokációk is. A feszültség akkor fokozódott fel, amikor a Jugoszláv Néphadsereg (JNA) egységei békéltető szerepet játszva bevonultak a horvát erők és a szerbek közötti zónába ezzel meggátolva, hogy a horvát rendőrség megvédhesse polgárait. 25-én a Martics-milícia több hónapos kiképzésből visszatért erői hatalmukba kerítették Lički Osikot és megkezdték a horvátok letartóztatását és az első kivégzéseket. Még aznap Goszpicson megalakult horvát nemzeti gárda 25. százada, amely alapját képezte a horvát védelmi erőknek. 30-án éjjel érte az első tüzérségi támadás a várost, de az első napokban a rendőrség, a nemzeti gárda és civil önkéntesek sikeresen verték vissza a szerbek támadásait. Szeptember 4-én Mirko Norac vezetésével megalakították a horvát hadsereg 118. dandárját. A leghevesebb támadás szeptember 10-én a Novcsica hídja és az Alarovo-domb között érte a várost, amikor a tankok egészen benyomultak a területére. Miután 14-én elesett a perusicsi laktanya, 18-án elesett a goszpicsi laktanya is. 15-én tüzérségi találat következtében kigyulladt a székesegyház is. A károk kijavítása az állandó támadások miatt csak később volt lehetséges.
Az elfoglalt területeken a szerbek folytatták a horvát polgári lakosság lemészárlását. Kivégzések voltak Lovinacon, Perušicka Kosán, Široka Kulán, Urijén, Lički Osikon és több más helyen is. A harcok továbbra sem hagytak alább. A bosszú jegyében október 16-án a horvát erők sikeres akciót folytattak a szerbek lakta Divoselo ellen, válaszul a szerbek október 19-én tíz órán át szünet nélkül ágyúzták a várost. A heves ágyúzás következtében a városban húsz helyen tombolt tűzvész. Hozzávetőleges becslések szerint a városra ezen időszak alatt több mint ezer tüzérségi lövedék és aknagránát hullott. 1992. november 1-jén megtörtént a horvát erők átszervezése és megalakult a 6. dandár. Az első nagyobb felszabadító akciót a 9. dandárral közösen 1993 januárjában az ortodox keresztények maszlenyica ünnepén intézték a szerbek ellen elpusztítva számos ellenséges harci eszközt és a Tulo-szirteknél több magaslatot elfoglalva. Később a 118. dandár vette át a területet támadva a szerb állásokat, miközben azok Divoselo és Lički Čitluk felől naponta lőtték a várost. Végül 1995. augusztus 4-én hajnalban megindult a horvátok nagy „Vihar” fedőnevű hadművelete, akik már 5-én benyomultak Lički Osik, Bunić, Svračkovo selo, Podlapača, Medak és még több más településre. Az Una folyónál találkoztak a keletről előrenyomuló boszniai erőkkel, bekerítve ezzel a szerbeket, akik a szerb polgári lakossággal együtt fejvesztve menekültek a maradék jugoszláv területekre. Az éveken át tartó harcok és ágyúzás következtében Vukovár után Goszpics lett a honvédő háború leginkább lerombolt városa, amelyért katonák, rendőrök és civilek százai áldozták életüket.[3] 2000-ben az Alojzie Stepinac téren emlékművet emeltek a honvédő háború katonai és polgári áldozatainak emlékére. 2001-ben a teljes Goszpics község 12 980 lakosából 12 050 fő horvát, 625 szerb volt.
2011-ben a városnak magának 6575 lakosa volt.
Goszpicson születtek vagy dolgoztak:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.