From Wikipedia, the free encyclopedia
Goli otok (IPA: [gɔ̂liː ɔ̌tɔk], olaszul Isola Calva, jelentése „csupasz sziget”) egy sziget Horvátország partjainál, az Adriai-tengerben, a Kvarner-öbölben, Rabtól északnyugatra. A sziget teljesen kopár – erre utal a neve is –, csak a déli oldalán található némi növényzet. A sziget partvonala meglehetősen tagolt, számos kis öblöcske található itt, de ezek általában kikötésre alkalmatlanok. A sziget éppen ezért lakatlan.
Goli otok | |
![]() | |
Közigazgatás | |
Ország | ![]() |
Megye | Tengermellék-Hegyvidék |
Község | Lopar |
Székhely | lakatlan |
Népesség | |
Teljes népesség | 0 fő |
Földrajzi adatok | |
Fekvése | Kvarner-öböl, Adriai-tenger |
Terület | 4,54 km² |
Tengerszint feletti magasság | 357 m |
Legmagasabb pont | Glavina (227 m) |
Elhelyezkedése | |
![]() | |
![]() | |
Goli otok weboldala | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Goli otok témájú médiaállományokat. |
A 20. század előtt csak a helyi pásztorok használták legeltetésre. Az első világháború idején a Monarchia küldött ide orosz hadifoglyokat a Keleti frontról.
1949-ben a sziget hivatalosan is titkos állami férfibörtönné és munkatáborrá vált a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság irányítása alatt, hasonlóan a szomszédos Sveti Grgurhoz, ahol női foglyokat tartottak. 1956-ig elsősorban politikai foglyokat őriztek itt. A bebörtönzöttek között sokak sztálinistáknak tartottak voltak, de olyan egyszerű állampolgárok is, akik a barátilag viszonyultak a Szovjetunióhoz. Az idők folyamán számos jugoszláv antikommunistát és nacionalistát is deportáltak ide. Rajtuk kívül nem politikai foglyokat is őriztek a szigeten, az egyszerű köztörvényes bűnözőktől[1][2] kezdve a gyilkosokig. Egyes foglyok zsidók, vagy olyanok voltak, akik visszatértek a náci koncentrációs és haláltáborokból, de hazatérve a jugoszláv kommunista hatóságok azzal kezdték gyanúsítani őket, hogy konspiráltak a nácikkal, ezért kerülhettek ki azokból a táborokból. A foglyok és kivégzettek száma ismeretlen, a források eltérő számokat említenek, a pontos szám 4000 és 32 000[3] között lehet.
A foglyokkal nehéz munkákat végeztettek (kőtörés a kőbányában, famunkák, stb.) az időjárási viszonyoktól függetlenül – nyáron a hőmérséklet akár 35-40 °C is lehet, télen a hideg bóra miatt nem ritkák a fagyok. Nem voltak ritkák a fogolyverések, vagy az egymás közti verekedések. Az őrök általában nem ölték meg a foglyokat, de azt nem gátolták meg, hogy egymást megöljék.[4]
A börtönsziget jelmondata: „Mi gradimo otok – otok gradi nas”, vagyis „Mi építjük a szigetet – a sziget épít minket”. Voltak azonban foglyok, akiket „javíthatatlannak” ítéltek, a két világháború közti Jugoszláv Királyság hivatalnokait egy olyan barakkban tartották, melyet a földbe ástak, hogy senkivel se érintkezhessenek.[5]
Miután Jugoszlávia kapcsolata normalizálódott a Szovjetunióval, a sziget a Horvát Szocialista Köztársaság által felügyelt börtönné vált. Ettől függetlenül, a börtön továbbra is tabu maradt Jugoszláviában. Antonije Isaković által 1979-ben a börtönről írt Tren („Pillanat”) című regénye is csak Tito halála után, 1980-ban jelenhetett meg, bár azóta is bestseller maradt.[6]
A börtönt 1988-ban zárták be, de véglegesen csak 1989-ben hagyták el. Azóta nem törődik senki az állagmegóvással, ezért jelenlegi állapota igen romos. Manapság a szigetet csak turisták látogatják hajókirándulások keretében, valamint ismét helyi pásztorok legeltetik a nyájaikat. Az egykori rabokat Horvátországban és Szerbiában különböző társaságok, szövetségek[7][8] kapcsolják össze.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.