egykori szénbánya From Wikipedia, the free encyclopedia
Bois du Cazier egykori szénbánya a belga Marcinelle városában, amely leginkább arról a bányászati katasztrófáról ismert, amely 1956. augusztus 8-án 262 bányász halálát okozta. A helyszín Vallónia főbb bányatelepeinek egyikeként 2012 óta a világörökség része. Jelenleg a vallon ipar történetének és az 1956-os katasztrófának szentelt múzeum- és emlékhely, az ipari örökségek európai útvonalának[1] és 2017 óta az Európai Örökség része.
Vallónia főbb bányatelepei | |
Világörökség | |
![]() | |
Bois du Cazier | |
Adatok | |
Ország | ![]() |
Világörökség-azonosító | 1344rev-003 |
Típus | Kulturális helyszín |
Kritériumok | II, IV |
Felvétel éve | 2012 |
Elhelyezkedése | |
![]() | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Bois du Cazier témájú médiaállományokat. |
A Bois du Cazier területén folyó szénbányászat története I. Vilmos holland király 1822. szeptember 30-án kiadott rendeletéig nyúlik vissza; amelyben engedélyt adott a bányászat megkezdésére. A terület tulajdonosa és a bánya névadója Jean-Baptiste De Cazier volt. A komplexum elnevezése egy átírási hiba miatt változott du Cazierre. 1898 után a helyszín a charbonnages d'Amercœur társaság tulajdonába került, és a Société anonyme du Charbonnage du Bois du Cazier üzemeltette.
A helyszínen két akna működött, amelyek 765 méter (2510 láb) és 1035 méter (3396 láb) mélyek voltak. Az 1950-es évek közepén nyitották a Foraky-tengely néven ismert harmadik aknát, ami 1175 méteres volt.
1955-re a bánya évente 170 557 tonna szenet termelt és összesen 779 munkást foglalkoztatott, többségében migráns munkavállalókat.
1956. augusztus 8-án 975 méter mélyen tűz ütött ki a bányában. A tűz közvetlen oka emberi mulasztás volt: egy munkás rosszul helyezte el a kocsit a teherliftben és ahogy a felvonó mozogni kezdett kiszakadt egy gerenda, elszakadt négy elektromos kábel, és a sűrített levegő vezeték megsérült. A helyzetet rontotta, hogy a hidraulikus mérleg olajnyomás vezetéke is eltört. Végzetes láncreakció alakult ki, ami hatalmas tüzet okozott.[2]
A belga, francia és német tűzoltók 15 napon át küzdöttek a tűz ellen és a túlélők kimentéséért. A baleset idején a föld alatt tartózkodó 275 bányász közül mindössze tizenhárman élték túl.[3] A halottak a többsége vendégmunkás volt: 136 fő olasz, 95 belga, nyolc lengyel, hat görög, öt német, öt francia, három magyar, egy brit, egy holland, egy orosz és egy ukrán volt a halottak között.[3][4]
Négy hónapba telt az utolsó bányászok maradványainak kiemelése. Ez volt a belga történelem legsúlyosabb bányabalesete.
A nagy horderejű katasztrófa, átalakította az olasz-belga kapcsolatokat. Olaszország felmondta az 1946-ban Belgiummal kötött migrációs megállapodást. A belga kormány máshol kezdett munkavállalókat keresni, kétoldalú megállapodásokat írt alá Spanyolországgal és Görögországgal, és később tömeges bevándorlást indított el Marokkóból és Törökországból. A férfiak sztrájkoltak más telepeken, mert rájöttek, hogy az életüket is komoly veszély fenyegeti.
A balesetnek szélesebb körű következményei is voltak. 1957-ben az Európai Szén- és Acélközösség Főhatósága nemzetközi konferenciát hívott össze, ami a bányászati biztonsági előírások felülvizsgálatához és új műszaki szabványokhoz vezetett.
A Bois du Cazier kisebb kapacitással a baleset után tovább üzemelt.[5] A huszadik század hatvanas éveire a napi termelés 50 tonnára csökkent, majd a bányászok tiltakozásai ellenére 1967-ben teljesen leállt a kitermelés és a bányát bezárták.[3]
1990. május 28-án nemzeti műemlékké nyilvánították az üzemet, majd 2002-ben múzeumként nyitották meg. 2012 óta további három Vallon bányaipari komplexummal együtt az UNESCO világörökségi helyszíne.
Bois du Cazier napjainkban múzeum és Belgium legsúlyosabb bányászati katasztrófájának emlékműve. A bányaépületekben Ipari Múzeum (Musée d'Industrie) kapott helyet Belgium ipartörténetének műtárgyaival, itt működik az 1956-os bányakatasztrófa Emlékmúzeuma, és 2007 óta a charleroi-i üvegmúzeum (Musée du Verre de Charleroi). A 25 hektáros parkosított területen túraútvonalak vezetnek a három meddőhányóhoz.[1]
Inferno Below – A katasztrófát a háború utáni belga és olasz történelem egyik fő pillanatának tekintik,[3] és 2003-ban készült róla az Inferno Below című dokumentumfilm, amely a Festival International de Programs Audiovisuels díjat nyert.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.