From Wikipedia, the free encyclopedia
Az arles-i lány egy kísérőzene, amelyet Georges Bizet komponált három felvonásban Alphonse Daudet azonos című drámájához, és 1872. október 1-jén mutattak be Párizsban a Théâtre du Vaudeville-ben.[1] A párbeszédek (melodrámák) között, vagy velük egy időben játszva a különböző számok az irodalmi vagy színházi cselekményhez kapcsolódnak. Hangsúlyozzák a dramaturgiát, elmélyülnek a szereplők pszichéjéban, leírják a színpadon nem ábrázolt eseményeket, vagy biztosítják az átmenetet a jelenetek vagy felvonások között (intermezzo).
Az arles-i lány | |
kísérőzene | |
Zeneszerző | Georges Bizet |
Ősbemutató | 1872. október 1. |
Ezt a partitúrát két szimfonikus zenekari hangversenyszvitre is egyenként négy tételből adaptálta.[1] Bizonyos témák, például a karácsonyi énekek "La Marcho di Rei" (A Királyok Menetelése) átveszi a Jean-Baptiste Lullynek tulajdonított Turenne-i menetelést vagy a "La danso di chivau frus" (A lendületes őrült rút(?) lovak tánca) közvetlenül a hagyományos provence-i népzene ihlette. Adaptációik és főleg hangszerelésük megmaradt, Mendelssohn: Szentivánéji álom és Edvard Grieg: Peer Gynt című művével együtt, a kísérőzene műfaja legjobb példájaként.
Két korábbi operájához, a Gyöngyhalászokhoz és A szép perthi lányhoz hasonlóan a kísérőzene is Léon Carvalho, a Théâtre du Vaudeville akkori igazgatója megrendelésére készült.
A partitúra huszonhét részre oszlik, beleértve a nyitányt, tizenhat rövid, néhány ütemből álló „melodrámát”, hat kórust, közjátékokat és intermezzókat. A zenekar huszonhat zenészre szűkül, a statiszták a kórusokat éneklik. A zeneszerző darabja mindössze nyolc előadást ért meg, mivel Daudet darabja keserű kudarc volt, a Lise Tavernier és Tarasconi Tartarin után a sorozat harmadik darabjaként. Nyitó téma[2] :
A színházi kudarcot követő hónapban Bizet újra felhasznált négy számot zenéjéből, átstrukturálta és átalakította őket egy négytételes szvit szimfonikus zenekarra. 1872. november 10-én az első fellépés a Cirque d’Hiverben Jules Pasdeloup vezényletével olyan diadal volt, amelyet azóta sem múltak felül. 1879-ben, négy évvel a zeneszerző halála után, egyik barátja, Ernest Guiraud sorra adaptált egy új szvitet a mellékzene számaihoz, hozzáadva a Walter Scott műve utáni 1866-os opera, A szép perthi lány harmadik felvonásából kölcsönzött menüettet.
A két szvit a klasszikus korszak kis szimfóniáihoz hasonlóan épül fel, négy tételben. A koncertformátumhoz igazodva nem követik Daudet darabjának kronológiáját. Az első a 2. sz. nyitányból áll, a Minuetto n 17, a Melodráma n 19 és Csengő n 18 ; a második tartalmazza Pastorale n 7, Intermezzo n 15, a Menüett egy operából és a Farandole n 23/24 . A hagyományos szimfonikus zenekar a legújabb hangszeres alkotásokkal gazdagodik : altszaxofonra. Bizet jól tudva bizonyos zenekarok komplex, munkaerővel kapcsolatos problémáit, ilyen-olyan hangszer hiányában „alapértelmezetten” (kisebb hangjegyekkel írva) feljegyzett bizonyos partíciókat. Például a szaxofonszólókat az első vagy második klarinét partitúráján jegyzi.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.