From Wikipedia, the free encyclopedia
Mirtolike (lat. Myrtales), biljni red iz razreda dvosupnica kojemu pripada devet porodica,[1] s preko 13.800 vrsta.[2]
Mirtolike | |
---|---|
![]() | |
Sistematika | |
Carstvo: | Plantae |
Divizija: | Tracheophyta |
Razred: | Magnoliopsida |
Nadred: | Rosanae |
Red: | Myrtales Juss. ex Bercht. & J.Presl, 1820 |
Porodica | |
vidi tekst | |
Baze podataka | |
Red i porodica su dobilu ime po rodu mirta (Myrtus) kojemu pripada svrega 3 priznate vrste od kojih je najvažnija Myrtus communis ili obična mirta.
Myrtales je red cvjetnica, sastavljen od 9 porodica, 380 rodova i oko 13 000 vrsta rasprostranjenih po tropima i toplijim područjima svijeta. Većina ovih vrsta pripada samo dvjema porodicama, Melastomataceae i Myrtaceae. Myrtales uključuje mnogo drveća (osobito eukaliptus), grmlje kao što je klasična mirta, nekoliko vrsta koje daju hranu i začine te mnoge ukrasne biljke. Myrtales se nalazi u bazalnoj Rosid grupi središnjih eudikota u botaničkom klasifikacijskom sustavu Angiosperm Phylogeny Group IV (APG IV).[3]
Velika većina vrsta u Myrtalesu su grmovi i drveće tropskih i suptropskih područja. Neki od najvažnijih izvora celuloze i drva u ovim područjima, poput eukaliptusa, pripadaju redu. Myrtales ima malo predstavnika u umjerenim krajevima, a gotovo nimalo u hladnim zonama; međutim, neke se vrste pojavljuju u Tasmaniji, a druge dosežu granicu šume u južnoj Australiji.[3]
Drvo svih vrsta Myrtales karakterizira prisutnost tkiva floema sa svake strane ksilemskih žila (uključujući intraksilarni floem), za razliku od prisustva samo jednog sloja floema kod većine angiospermi. U Myrtalesu jamice “posuda” imaju sitasti izgled zbog sićušnih izdanaka na njihovim rubovima, koji se nadvijaju nad šupljinom jamice. Obrubljene jame s takvim procesima nazivaju se košuljastim jamama. Ova kombinacija anatomskih karakteristika drva inače je vrlo rijetka kod angiospermi i koristi se kao pomoć pri definiranju poretka.[3]
Neobična značajka koja se vidi kod većine vrsta eukaliptusa i nekih drugih članova Myrtaceae je prisutnost lignotubera. Ti su organi veliki, drvenasti, zaobljeni izdanci, promjera do nekoliko centimetara, koji okružuju bazu mladog debla. Lignotuber se sastoji od mase vegetativnih pupova i povezanog krvožilnog tkiva i sadrži značajne rezerve hrane. Ako vrh sadnice na kojoj se razvio lignotober uništi požar, suša ili ispaša, rast se snažno obnavlja razvojem novih izdanaka iz lignotobera. Očito je da je ovaj organ od velike vrijednosti u okruženju gdje su česti požari i suše.[3]
Korijenski sustavi mangrova koje rastu u plimnim muljevitim ravnima, kao što su Sonneratia (porodica Lythraceae) i Laguncularia (porodica Combretaceae), karakterizirani su prisutnošću "korijena koji diše" poznatih kao pneumatofori. Ovi dijelovi korijena rastu prema gore dok ne strše nekoliko centimetara iznad razine oseke. Imaju male otvore zvane lenticele u svojoj kori kako bi zrak mogao doprijeti do ostatka korijenskog sustava biljke. Još jedna značajka većine mangrova je zračno potporno korijenje, koje tvori zamršenu džunglu, čak i nakon što su glavno korijenje i baza stabljika propali.[3]
U porodici Onagraceae, slična prilagodba na okoliš s nedostatkom kisika vidljiva je kod Ludwigia, roda biljaka koje se nalaze u vlažnim područjima. Kad biljke rastu u vodi, u tkivima korijena i potopljenih stabljika razvijaju se zračni prostori, a kod L. repens posebni dišni korijeni sa spužvastim tkivom rastu do površine vode. Međutim, u uobičajenim suhim uvjetima iste biljke ne pokazuju te značajke. Labavo unutarnje stanično tkivo koje sadrži zračne prostore također se pojavljuje u potopljenim dijelovima stabljika i korijena vrsta iz porodici Melastomataceae koje obitavaju u močvarama.[3]
Većina pripadnika reda ima nasuprotne, jednostavne i cijele listove, ali postoje znatne varijacije u rasporedu listova između porodice i unutar vrsta ili čak pojedinaca. Na primjer, unutar jednog roda, Quisqualis (porodica Combretaceae), naizmjenični listovi se nalaze na stabljici, a suprotni listovi na izbojcima koji cvjetaju. Kod eukaliptusa mlade grane imaju nasuprotne listove, dok je raspored listova na starijim granama naizmjeničan.[3]
Kovrdžasti listovi javljaju se u nekoliko rodova, a prilično često su listovi disjunktno-nasuprotni, ili "raštrkani", kao kod mnogih vrsta u Myrtaceae, Onagraceae i Combretaceae i nekih u Lythraceae. U većini porodica u redu, stipule su male, samo rijetko dosežu duljinu veću od nekoliko milimetara; nema ih kod Combretaceae, Onagraceae i Melastomataceae. Gornji listovi Trape i nekih vrsta Ludwigia imaju napuhane peteljke koje djeluju kao plovak, dok su potopljeni listovi fino razdijeljeni i nalikuju korijenju. Kod većine Melastomataceae i kod nekih Myrtaceae, postoji nekoliko glavnih sekundarnih žila koje se granaju od baze plojke i mnoge tercijarne vene koje idu u poprečnom uzorku preko plojke lista. Ovaj uzorak venacije daje lišću gotovo svih članova Melastomataceae vrlo karakterističan izgled. Lišće vrste Myrtaceae dodatno karakteriziraju velike raspršene stanice koje sadrže ulje koje su vidljive kao prozirne mrlje kada se listovi drže prema svjetlu.[3]
Cvatovi pronađeni u Myrtalesu su vrlo različiti, ali metlica se čini posebno čestom. Kod nekih pripadnika Myrtaceae i Melastomataceae, cvjetovi i plodovi rađaju izravno na starom drvu debla; ovo je poznato kao kaliflorija. Cvjetovi većine vrsta Myrtales su dvospolni (tj. imaju i muške i ženske dijelove u istom cvijetu), ali oni nekih vrsta Myrtales, kao što su Eucalyptus calophylla, Pimenta dioica, neke vrste Sonneratia i vrlo malo članova od Melastomataceae i Crypteroniaceae, imaju cvjetove samo jednog spola; strukture suprotnog spola, iako izvorno prisutne, ne uspijevaju sazrijeti u tim slučajevima.[3]
Kod Myrtalesa cvjetna cijev, poznata kao hipantij, okružuje jajnik bilo čvrsto ili labavo ili je srasla sa stjenkama jajnika različite duljine. Rub hipantija nosi režnjeve čaške (slobodne čašne listove), latice i jedan ili dva zavoja prašnika ili brojne prašnike. Cvjetovi kod kojih se čini da dijelovi cvjetova niču na vrhu jajnika, a ne na njegovoj osnovi (epigini) smatraju se najnaprednijima, a periginija (čini se da dijelovi cvjetova niču na istoj razini kao i jajnici) nedvojbeno je predak u Myrtalesu. Cvjetovi se obično sastoje od četiri ili pet dijelova (četvero- ili peteročlani) i vrlo često imaju dva vijuga prašnika ili prašnike grupirane u snopove (snopiće). Čašični režnjevi ponekad se odbace kao kapica kad cvijet procvjeta; klobuk može biti drvenast (Eucalyptus) ili zeljast (nekoliko rodova Melastomataceae). Cvjetovi Vochysiaceae najneobičniji su po redoslijedu, s brojem plodnih prašnika smanjenim na jedan kod nekih vrsta.[3]
Pelud Myrtales obično je u dvostaničnom stanju kada je zreo i oslobođen prašnika; tj. Sastoji se od velike vegetativne stanice ili stanice polenove cjevčice i manje generativne stanice. Samo kod Combretaceae neke vrste imaju trostanična peludna zrnca (pri čemu se generativna stanica podijelila u dvije spermije). Pripadnici Onagraceae vrlo se razlikuju u redoslijedu po svojim karakteristikama peluda. Kod većine cvjetnica, četiri haploidne stanice koje nastaju diobom nuklearne redukcije (mejoza) u prašnicima, i iz kojih se razvijaju peludna zrnca (muški gametofiti), ostaju spojene samo vrlo kratko vrijeme prije nego što se odvoje kao četiri pojedinačne peludi žitarica. U Onagraceae, međutim, često tvore tetrade (skupine od četiri spojene na svojim uglovima), a kod većine članova porodice pelud je nadalje povezana ljepljivim nitima koje se lijepe za insekta koji dolazi; tako se stotine peludnih zrnaca istovremeno izvlače iz prašnika.[3]
Nakon oplodnje u embrijskoj vrećici nastaje jezgri endosperm, tkivo s nutritivnom funkcijom za embrij u razvoju. Ovo tkivo se iscrpljuje tijekom razvoja sjemena, a zrelo sjeme je uglavnom bez ili s vrlo tankim slojem endosperma. Međutim, kod “vodenog kestena” ili orašca (Trapa) gotovo da ne dolazi do stvaranja endosperma. Umjesto toga, embrijska vrećica postaje produljena i napada okolna tkiva, iz kojih se embrij zatim opskrbljuje hranjivim tvarima. Iako embrij vrste Myrtales obično ima dvije supke i skladišti masna ulja i aleurone, “vodeni kesten” ima samo jednu rudimentarnu supku, a embrij skladišti škrob. Škrobni embriji također se pojavljuju u nekim vrstama Myrtaceae.[3]
Kod eukaliptusa se samo relativno mali broj ovula prisutnih u svakom jajniku razvije u sjemenke; većina je sterilna. Sterilne ovule, koje se nazivaju ovulodes, ostaju male i tvore pljevu. Količina zrelog sjemena do pljeve po težini često je samo 5 posto. S druge strane, poliembrionija, prisutnost nekoliko embrija u svakoj sjemenki, javlja se u nekoliko porodica reda i vrlo je česta kod mirte i roda Eugenia (uključujući “brazilske” i “surinamske trešnje”). Kod E. paniculata u sjemenu je pronađen do 21 embrij, a neuobičajeno je da postoji samo jedan.[3]
Viviparnost, značajka mangrova kao što su Sonneratia i Laguncularia, je klijanje sjemena unutar ploda dok je ono još uvijek na stablu; nakon rasta listova sjemena, korijenski kraj zametka se izdužuje i prolazi kroz otvor u sjemenu (mikropil), a zatim kroz stijenku jajnika. Može znatno narasti prije nego sadnica padne u blato, gdje se smjesta učvrsti.[3]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.