From Wikipedia, the free encyclopedia
Kristologija (grč. Χριστος = Pomazanik, onaj koji je primio pomazanje) je kršćanski nauk o božanskoj i ljudskoj naravi Isusa Krista. Učenje je uspostavljeno na ekumenskim saborima sintezom novozavjetnih učenja i bizantske patrističke teologije.
Isus Krist, Sin Božji i Riječ Božja, druga je osoba Presvetog Trojstva, o kome Nicejsko-carigradsko vjerovanje kaže: "Rođenog od Oca prije svih vjekova. Boga od Boga, svjetlo od svjetla, pravoga Boga od pravoga Boga. Rođena, ne stvorena, istobitna s Ocem itd.". Ovo ispovijedanje vjere, nastalo je na Prvom nicejskom i Prvom carigradskog saboru koji, nasuprot arijanskom krivovjerju svjedoči Isusovu istobitnost s Ocem. To je pojašnjeno na sljedećim ekumenskim saborima, koji su se suočili s raznim krivovjerjima, što su se pojavili poslije Nicejskog sabora, a koji su poricali bilo jednu od dvije Isusove naravi: božansku ili ljudsku, bilo stvarnost ljudske volje u osobi Sina.
Kalcedonski sabor usvojio je dogmu po kojoj Isus Krist jest pravi Bog i pravi čovjek, istobitan s vječnim Bogom Ocem i nevidljiv po božanskoj prirodi, a istobitan nama po ljudskoj naravi - pri čemu su dvije naravi: božanska i ljudska, savršeno i tajanstveno sjedinjene. Treći carigradski sabor potvrdio je, da Sin Božji ima dvije prirodne volje i energije, jednu stvorenu i drugu nestvorenu, sjedinjene nerazdjeljivo u jedinstvenom subjektu Logosa.
Kristološka dogma temelji se na novozavjetnim istinama koje potvrđuju ujedno božanstvo i povijesnu egzistenciju "Čovjeka Krista-Isusa" (1 Tim 2,5). Ta svjedočenja priznaju ne samo povijesnu stvarnost zemaljske egzistencije i aktivnosti "Isusa Nazarećanina" (Dj 2,22), nego i identičnost između Sina Božjega i Isusa iz Nazareta, jer "On je Sin Božji" (Dj 9,20).
Kristologija (grč. Hristόs i logos) je govor ili nauk o Kristu, koji pokušava odgovoriti na pitanje: Tko je Isus Krist? Njezin konstitutivni element jest vjera, jer se unutar nje taj govor odvija.
Krist (grč. Hristόs, lat. Christus, hebr. Mašiah; Pomazanik Božji) je naslov koji kršćani koriste kao svojevrsni izraz vjere u povijesnog Isusa iz Nazareta, za kojeg vjeruju da je utjelovljeni Sin Božji i Spasitelj. Krist dakle nije Isusovo prezime, nego ispovijest vjere, a Isus mu je vlastito ime koje znači „Gospodin spašava“ (u hebrejskom mentalitetu ime je oznaka nečije funkcije ili uloge).
Kristologija se razlikuje od mesijanologije (govora o mesiji), koja Isusa smatra jednim od mnogih propovjednika oslobođenja i spasenja. Isto tako, ona se razlikuje i od isusologije (govora o povijesnom Isusu), koja smatra da nema kontinuiteta između povijesnoga (zemaljskoga) Isusa i Krista vjere, tj. Isusa i Krista promatra kao da bi se radilo o dvije različite osobe.
Ozbiljno teološko istraživanje o Isusu Kristu nije moguće bez uzimanja u obzir povijesno-kulturalnog i životnog prostora (Sitz im Leben). Kristologija ide za time da dublje zahvati u vjeru u Isusa Krista, a namjere su joj osobna izgradnja pojedinca i stvaranje kvalitetnih argumenata za obrazlaganje vlastite vjere.
Kristologija je središnja tema i temelj teologije, govora o onome Bogu koji se očitovao u Isusu Kristu i o vjeri u njega kao utjelovljenog Sina Božjeg i Spasitelja. U središtu kršćanstva, prema tome, ne nalazi se ni knjiga ni nekakva apstraktna ideja, već živa osoba Isusa Krista, o kojem se govori i svjedoči u Novom zavjetu. Taj Isus Krist jest jedinstvena i konačna objava Boga, ali i čovjeka – otkriva se prava Božja narav i prava ljudska narav, put k Ocu i put prema spasenju. On je prava slika Boga i ujedno i pravi „model čovjeka“.
U tradicionalnoj kristologiji razlikuje se između dva pojma, između kristologije i soteriologije. Kristologija se pita: Tko je Isus Krist?, a soteriologija se, s druge strane, pita: Što je Isus Krist učinio i koje značenje on ima za nas? Dok kristologija sustavno razmišlja o osobi Isusa Krista, soteriologija se bavi njegovim otkupiteljskim djelom. Radi se zapravo o klasičnoj podjeli kristološkoga traktata na: De Verbo incarnato (O utjelovljenoj Riječi) i De Christo Redemptore (O Kristu Otkupitelju). No danas se ovakva podjela sve više izbjegava i nastoji se gledati na jedinstvo između otajstva Utjelovljenja i Otkupljenja Isusa Krista, jedinstvo njegove osobe i njegova otkupiteljskoga djela. Kristologija, prema tome, jest bitno soteriološka, a soteriologija pak kristološka odnosno, ta dva govora se prožimaju i nadopunjuju.
Svaka znanost smatra se znanošću ako posjeduje i koristi vlastitu metodu. Stvarnost Isusa Krista izvanredno je bogata i kompleksna te za promišljanje te stvarnosti kristologija posjeduje različite metode. Tri su temeljna smjera/metode:
Kristologija odozgo ili deduktivna metoda je najtočnija i najrigoroznija, ali je istovremeno i najmanje plodonosna zbog svoje apstraktnosti. Konkretnija i plodonosnija metoda je metoda odozdo (induktivna metoda).
Tradicionalna kristologija služila se gotovo isključivo metodom odozgo čije je glavno pitanje bilo: Tko je Isus Krist? Ipak, postmoderna je usmjerena antropocentrizmu i egzistencijalizmu zbog čega se rađaju noviji načini razmišljanja o Bogu, čovjeku, vjeri. Otajstva kršćanske vjere trebalo je predstaviti na nov način kako bi bila povezna s konkretnom poviješću i konkretnim čovjekom. Krostologiji odozgo prigovaralo se da je u svojoj apstraktnosti skrila lice Isusa Krista i odvojila ga od ljudskog iskustva. Smatralo se da takav apstraktan govor ne može dirnuti suvremenog čovjeka.
Šezdesetih godina dvadesetoga stoljeća počinje se rađati metoda odozdo u kojoj se naglašavalo konkretno čovještvo i konkretna povijest Isusa Krista, a glavno pitanje postaje: Tko je Isus Krist za mene? Razlog tomu je bio lakši pronalazak poveznice za dijalog sa sekulariziranom i antropocentričnom kulturom. Tenove tendencije nisu negativne, no to mogu postati ako vode do jednostranog tmačenja osobe Isusa Krista.
Kristologija odozgo polazi od vjere u trojedinoga Boga. Polazište je postpashalna vjera u Isusa kao Krista – on je Sin Božji, preegzistentna Riječ Božja, jedinorođenac, utjelovio se, postao čovjekom, otkupio i spasio svijet. Dakle, temeljna kategorija ove metode je utjelovljenje Riječi/Sina Božjega shvaćeno kao silazak u povijest. Ovo kristološko razmišljanje ide silaznom putanjom polazeći od preegzistentnog Sina Božjega koji u vremenu postaje čovjekom.
Tradicionalna kristologija, od patristike nadalje služila se ovom metodom što je razumljivo kad se uzmu u obzir krivovjerja koja su tada bila u velikom broju prisutna – išlo se za time da se pokaže da Spasitelj ljudi ne može biti bilo koji čovjek, a niti nekakvo nebesko biće koje nema svoju ljudsku povijest, već samo Isus Krist, Sin Božji koji je postao čovjekom. Ova metoda odozgo može dovesti do ideologiziranja osobe Isusa Krista; moglo bi se zasjeniti povijesnu stvarnost i konkretnu osobu Isusa iz Nazareta (prisutna je i opasnost novog gnosticizma i monofizitizma).
Ova metoda javila se oko 1960. godine kao reakcija na preveliko naglašavanje Kristova božanstva u kristologiji (plod deduktivne metode). Smatra se da se za polazište treba uzeti povijesna osoba Isusa iz Nazareta, odnosno povijesna događanja koja se odnose na njega, onako kako ih donosi evanđelje. Ova metoda vodi se uzlaznom putanjom, od čovjeka prema Bogu i kaže da je jedini način govorenja o Bogu Isus Krist, odnosno čovještvo Isusa iz Nazareta. U njegovu čovještvu objavljuje se i njegovo božanstvo. Sve što se može znati o Bogu očitovano je djelima, riječima, ponašanjem i sudbinom Isusa iz Nazareta.
U ovoj metodi radi se, na temelju evanđeoske poruke, i o odgovorima na životne probleme što ih današnji svijet stavlja pred čovjeka. Metoda odozdo ne znači da Isusa Krista treba sveti na običnog čovjeka koji je uzor i model življenja. Kristologija odozdo ne znači apstrahiranje činjenica na kojima leži evanđelje – čovjek Isus iz Nazareta je od Boga, utjelovljeni Sin Božji i Bog po njemu djeluje u svijetu. Povijest Isusa Krista povijest je Boga s ljudima, i u toj povijesti očituje se i prepoznaje Bog koji se obraća ljudima.
Ove dvije metode su komplementarne i ako si se ispravno shvaća i koristi one se jedna u drugoj nalaze i uključuju jedna drugu. Nerazdvojive su jer Isus Krist je pravi Bog i pravi čovjek. U njegovu čovještvu očituje se njegovo božanstvo, u njegovu božanstvu vidi se njegovo čovještvo. Potrebno je gledati na njegovo božanstvo kako bi se prepoznalo čovještvo, i obrnuto.
Kristologija iznutra metoda je unutar aktualne vjere Crkve u Isusa Krista. Radi se o mladoj metodološkoj opciji koja je još uvijek u razvoju. Prema njoj teološko razmišljanje mora svjesno polaziti od odnosa vjere s Isusom Kristom Spasiteljem, i to one vjere koju danas ispovijeda zajednica vjernika. U toj vjeri i Isusa Krista, koju Crkva danas živi i ispovijeda, već je sadržano ono o čemu govori induktivna i deduktivna kristologija, i to treba sada teološki i sustavno obraditi kako bi se danas usvojilo i posadašnjilo u određenim kontekstima i ambijentima. U prvom planu je perspektiva vjere Crkve u Isusa Krista.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.