Hrvatske zemlje, pojam za teritorije koji jesu ili su bili politički, etnički i/ili povijesni vezani uz hrvatski narod, od ranoga srednjega vijeka do danas. Pojam uključuje zemlje koje su bile većinski naseljene Hrvatima, ali i one koje su bile važne za društvenu, kulturnu i političku povijest hrvatskog naroda. Također, pojam jednako uključuje samostalne i neovisne države hrvatskog naroda ili one takve značajnim dijelom naseljene Hrvatima, kao i vazalne države s ograničenim suverenitetom te manje političke tvorevine s određenom razinom autonomije i slobode. Isti pojam odnosi se ujedno i na sve zemlje koje pripadaju ili su pripadale Hrvatima na osnovu hrvatskog državnog prava.
Današnja državna politika Republike Hrvatske ne iznosi bilo kakve teritorijalne pretenzije prema nekadašnjim hrvatskim povijesnim teritorijima koji su ostali izvan sastava današnje hrvatske države, dok u pogledu susjedne Bosne i Hercegovine, kao potpisnica Daytonskog sporazuma1995. godine nastoji zaštititi interese hrvatskog naroda u BiH koji je jedan od tri konstitutivna naroda u toj državi.
Prostori koje su naselili Hrvati bili su često razdvojeni nametnutim graničnim linijama koje su ih dijelile između više carstava. Nerjetko su određeni prostori na dulje vrijeme bili odvojeni od ostalih hrvatskih krajeva, razvijali se zasebno u kulturnom i društvnom i bili različito upravljani u političkom smislu te poprimali svoje osobitosti. Zbog takvih političkih i povijesnih procesa, uobičajeno je govoriti o hrvatskim zemljama. Najprepoznatljivija podjela hrvatskih povijesnih zemalja nastala je u 15. i 16. stoljeću kada je sjeverni dio došao pod vlast Habsburgovaca i srednjoeuropskog kulturnog kruga, a južni dio u primorju došao pod vlast Venecije i ostao pod utjecajem sredozemnog kulturnog kruga, dok je zaleđe Dalmacije palo pod osmansku vlast i orijentalni utjecaj. Sjeverni i južni dio je bio razdvojen osnutkom Vojne krajine, koja se nalazila pod izravnom vlašću Austrije. Periferni dijelovi hrvatskih zemalja bili su prostor današnje Slavonije koji je bio oslobođen tek krajem 17. stoljeća, prostori na istoku Hrvatske koji su pali pod Osmanlije i dijelovi poluotoka Istre naseljeni hrvatskim stanovništvom.
U hrvatskoj historiografiji spominju se često hrvatske zemlje, o čemu svjedoči povijesna knjiga Hrvatske zemlje u prošlosti i sadašnjostiDominika Mandića iz 1973. ili povijesni znanstveni rad Hrvati, hrvatske zemlje i BizantIve Goldsteina iz 2005. godine. Peti svezak sinteze hrvatske povijesti u izdanju Matice hrvatske, urednice Lovorke Čoralić, nosi naslov U potrazi za mirom i blagostanjem: hrvatske zemlje u 18. stoljeću (2013.). Šesti svezak edicije naslovljen je Temelji moderne Hrvatske: Hrvatske zemlje u "dugom" 19. stoljeću (2016.).
Zemljovid Velike ili Bijele Hrvatske u 9. stoljeću
Hrvati su ostavili trag svog imena na proputovanju do današnjih prostora i na teritoriju ranosrednjovjekovne Karantanije, gdje se spominju kao društvena elita, a naselili su i prostor poluotoka Istre, koji je, osim krajnjeg istočnog dijela, po prvi put ušao politički u sastav hrvatske države tek sredinom 20. stoljeća, ali je još od srednjeg vijeka bio naseljen Hrvatima.
Hrvatske zemlje u ranom srednjem vijeku
Kraljevina Hrvatska i Dalmacija 1089. godine
Kneževina Hrvata (kraj 8. st. – o. 925.) – matična država hrvatskog naroda na području Balkana. Isprva je bila poznata u franačkim kao Kneževina Dalmacija i Liburnija, što se posredno izvodi iz teritorijalnog naslova hrvatskog kneza Borne, da bi u kasnijim povijesnim izvorima od 9. do 10. stoljeća bila poznata kao Hrvati (u smislu, "zemlja Hrvata") i Kneževina Hrvata. Hrvatska historiografija je najčešće naziva Primorska Hrvatska, kako bi je razlikovala od sjeverne sklavinije, koja je bila pod političkim, a moguće i etničkim utjecajem Hrvata, i Dalmatinska Hrvatska ili Bijela Hrvatska.
Kneževina Donja Panonija (2. pol. 8. st. – o. 925.) – sjeverna hrvatska zemlja u ranom srednjem vijeka, koja se naziva još i Savsko-dravska kneževina, a u hrvatskoj historiografiji je poznata i kao Panonska Hrvatska.
Hrvatsko Kraljevstvo (o. 925. – 1102.) – država nastala uzdignućem kneza Tomislava (910. [925.] – 928.) na čast kralja s naslovom kralj Hrvata. U drugoj polovici 10. stoljeća, hrvatski kralj Stjepan Držislav (969. – 996./997.) uzeo je prošireni naslov kralja Hrvatske i Dalmacije te je kraljevstvo u diplomatičkim izvorima od tog razdoblja postalo poznato pod imenom Kraljevina Hrvatska i Dalmacija. Granice kraljevstva proširile su se prema sjeveru na prostor srednjovjekovne Slavonije te u 10. i 11. stoljeću na područje bizantsketeme Dalmacije.
Crvena Hrvatska – prema nekim starijim povijesnim izvorima, područje od rijeke Cetine do rijeke Valone te do porječja Pive, Morače, Zete i Tare u unutrašnjosti. Uključuje teritorij Neretvanske kneževine, Zahumlja, Travunije i Duklje.
Hrvatske zemlje u razvijenom i kasnom srednjem vijeku
Hrvatske zemlje u 13. stoljeću
Kraljevina Hrvatska i Dalmacija (1102. – 1526.) – teritorij nekadašnjeg neovisnog i samostalnog kraljevstva koje je došlo pod vlast ugarske krune, ali je zadržalo poseban teritorij, upravne jedinice, vlastito plemstvo, običajne zakone i druge povlastice i privilegije. Ugarski kralj je postao i zakonski kralj Hrvatske i Dalmacije, a upravo nad Kraljevinom Hrvatskom i Dalmacijom prepuštao je hercezima iz dinastije Arpadović, a kasnije hrvatskim banovima i Saboru.
Poljička Republika (13. st. – 1807.) – samoupravno područje i seljačka republika, poznata i kao Poljička knežija. Postojala je do Napoleonove invazije na Dalmaciju početkom 19. stoljeća.[1]
Kraljevina Slavonija (srednji vijek) (1091. – 1526.) – teritorijalno-politička jedinica na području današnje središnje Hrvatska naseljena slavenskim stanovništvom. U ranom srednjem vijeku nalazila se pod vlašću Ljudevita Posavskog, a kasnije je izmijenjivala domaću, franačku, bugarsku i ugarsku vlast. U 11. stoljeću je opet bila predana Kraljevini Hrvatskoj i Dalmaciji, a nakon gubitka hrvatske samostalnosti je jedna od dvije glavne hrvatske povijesne zemlje. U 13. stoljeću je dobila status kraljevine, a od 15. stoljeća se njeno ime pojavljuje u kraljevskom vladarskom naslovu pored onog Hrvatske i Dalmacije. Imala je zaseban Slavonski sabor koji se sredinom 16. stoljeća sjedinio sa Hrvatsko-dalmatinskim saborom. Otada se na teritorij Slavonije prenjelo hrvatsko ime, dok su od kraja 17. stoljeće od Osmanlija novooslobođeni krajevi istočno od nekadašnje srednjovjekovne Slavonije preuzeli njeno ime.
Dubrovačka Republika (1358. – 1808.) – pomorska plemićka država nastala iz srednjovjekovne dubrovačke komune. Razvila je značajnu pomorsku trgovinu i vještom dipomacijom uspjevala održati svoju neovisnost i slobodu dugi niz stoljeća.
Civilna Hrvatska, Hrvatska i Slavonska vojna krajina te Dalmacija 1848. godine
Kraljevina Hrvatska (1526. – 1868.) – političko-teritorijalna tvorevina u sastavu Habsburške Monarhije; jedna od krunskih zemalja s vlastitim teritorijem, granicama, upravom, vojskom i zakonima.
Kraljevina Slavonija (1526. – 1868.) – političko-teritorijalna jedinica, jedna od krunskih zemalja, nastala povlaćenjem Osmanlija nakon poraza u ratu 1699. godine. Bila je pod upravom hrvatskog bana i jedinstvenog sabora koji je nastao 1558. godine spajanjem dotadašnjeg Sabora Kraljevine Hrvatske i Dalmacije i Sabora Kraljevine Slavonije. Baštini ime ranije Kraljevine Slavonije (Slovinje), koja se nalazila na teritoriju kasnije habsburške Kraljevine Hrvatske.
Mletačka Dalmacija (1409. – 1797.) – središnji dio ranosrednjovjekovnog Kraljevstva Hrvatske i Dalmacije koji je potpao pod mletačku vlast počevši od 1409. godine. Zaleđe Dalmacije palo je do početka 16. stoljeća pod osmansku vlast. Kasnijim širenjem mletačke vlast prema zaleđu i povlačenjem osmanske vojske oblikovane su, početkom 18. stoljeća današnje granice povijesne regije Dalmacije, umanjene nakon 1918. godine za Boku kotorsku.
Turska Hrvatska – naziv kojim su domaći i strani pisci i kartografi od 17. stoljeća označavali teritorij između rijeka Une i Vrbasa koji se do osmanske invazije nalazio djelom u sastavu Kraljevine Hrvatske i Dalmacije, a dijelom u sastavu Kraljevine Slavonije.
Kraljevina Dalmacija (1797. – 1805. i 1815. – 1918.) – krunska zemlja u sastavu Austrijskog Carstva i od 1867. godine u sastavu Austro-Ugarske. Većinu stanovništva krunske zemlje činili su Hrvati, ali ona nije bila sjedinjena sa središnjom Hrvatskom sve do raspada Austro-Ugarske 1918. godine.
Karlovački generalat i Varaždinski generalat (16. st. – 1881.) – vojno-upravna područja u sastavu Vojne krajine koja su se razvila iz nekadašnje Hrvatske i Slavonske vojne krajine. Oba generalata su ukinuta 1881. godine i sjedinjena s Kraljevinom Hrvatskom i Slavonijom.
Corpus separatum (s prekidima, 1779. – 1918.) – posebna političko-teritorijalna jedinica koja se sastojala od grada i kotara Rijeke, koja je imala poluatonoman položaj od 1779. godine te pravno nije pripadala ni Kraljevini Hrvatskoj i Slavoniji ni Kraljevini Ugarskoj. Tijekom revolucionarnog razdoblja1848. godine, ban Jelačić je pripojio Rijeku i kotar Trojednoj Kraljevini. Na osnovi Hrvatsko-ugarske nagodbe 1868. godine bilo je odlučeno da Rijeka s lukom i kotarom čini posebno, s ugarskom krunom spojeno tijelo (separatum sacrae regni coronae adnexum corpus), o čijem konačnom statusu su trebali pregovarati zastupnici Hrvatskog i Ugarskog sabora te Rijeka.[2]
Banovina Hrvatska (1939. - 1941./1945.) – autonomna političko-teritorijalna jedinica u sastavu Kraljevine Jugoslavije, nastala 1939. godine ujedinjenjem Savske i Primorske banovine uz dodatne teritorije na prostoru današnje Bosne i Hercegovine, temeljem Sporazuma Cvetković-Maček. Nastala je kao pokušaj riješavanja hrvatskog pitanja u zajedničkoj državi
Hrvatske zemlje za vrijeme Drugog svjetskog rata (1939. – 1945.)
Federalna Država Hrvatska (1943. – 1945.) – nastala na temelju odredaba ZAVNOH-a za vrijeme Drugog svjetskog rata, nasuprot kvinslinškoj Nezavisnoj Državi Hrvatskoj. Krajem 1945. godine bila je preimenovana u Narodnu Republiku Hrvatsku.
Baranja (od 1945.) – južni dio povijesno-zemljopisne regije koji je nakon Prvog svjetskog rata ušao u sastav Kraljevine Jugoslavije, da bi poslije Drugog svjetskog rata to područje ušlo u sastav Narodne Republike Hrvatske u sastavu FNR Jugoslavije.
Istra (od 1945.) – povijesna regija i poluotok u Jadranskom moru, čiji je veći, južni, dio pripao SR Hrvatskoj, a manji, sjeverni dio SR Sloveniji.
Hrvatske zemlje za vrijeme raspada Jugoslavije
Karta Hrvatske Republike Herceg-Bosne (1993. - 1996.)
Republika Hrvatska (od 1990./91.) – međunarodno priznata i neovisna država hrvatskog naroda, nastala osamostaljivanjem prethodne SR Hrvatske od ostatka SFRJ u trenutku raspada federacije.
Bosna i Hercegovina (od 1992.) – međunarodno priznata i neovisna država koja je 1995. godine preuređena u složenu državu koja se sastoji od dva politička entiteta. Hrvati su jedan od tri konstitutivna naroda.