![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/96/I._R%25C3%25A1k%25C3%25B3czi_Ferenc.jpg/640px-I._R%25C3%25A1k%25C3%25B3czi_Ferenc.jpg&w=640&q=50)
Franjo I. Rákóczy
From Wikipedia, the free encyclopedia
Franjo I. Rákóczy (Ferenc I. Rákóczy; mađ. I. Rákóczi Ferenc, slk.: František I. Rákoci, njem. Franz I. Rákóczi, rum. Francisc Rákóczi al I-lea) (Erdeljski Biograd, 24. veljače 1645. − Makovica, Slovačka, 8. srpnja 1676.), erdeljski knez. Sin je erdeljskoga (sedmogradskog, transilvanskog) kneza Jurja II. i Sofije Báthory. Već 1652. je godine izabran za očeva suvladara.[1] Zbog osmanske okupacije nije mogao preuzeti prijestolje,[2] pa se je u Ugarsku povukao 1660. godine. Godine 1664. stekao je grofovski naslov.[1] Oženio je 1666. godine kći Petra Zrinskog Jelenu Zrinsku.[2] S njom je imao troje djece, Jurja, Julijanu i Franju II.[1] Velikim županom Šaroške županije postao je 1667. godine.[2]
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/96/I._R%C3%A1k%C3%B3czi_Ferenc.jpg/640px-I._R%C3%A1k%C3%B3czi_Ferenc.jpg)
Franjo I. i supruga pridružili su se nezadovoljnom ugarskom plemstvu koje se suprotstavilo centralističkim težnjama Bečkog dvora, što je nešto kasnije dovelo i do otvorenog oružanog sukoba (1670-ih i 1680-ih), odnosno do pravog rata za ugarsku neovisnost. Ustanak je u povijesnoj znanosti poznat kao „ustanak kuruca“, odnosno u prijevodu „ustanak križara“. Ustanak Franje I. Rákóczija ne valja miješati s ustankom Franje II.[3]
Sudionik je Zrinsko-frankopanske urote od 1669. godine. Jedan je od sudionika koji je preživio gušenje urote. Život mu je spasilo pomilovanje.[1] Na vijest o zarobljavanju Petra Zrinskoga položio je oružje i zatražio pomilovanje od cara, koje je uspio ishoditi zahvaljujući zauzimanju svoje majke u protureformacijskom pokretu.[2]