From Wikipedia, the free encyclopedia
Europska pučka stranka (engl. European People's Party, kratica EPP) je najveća europska politička stranka osnovana 1976. godine okupljanjem nekolicine demokršćanskih stranaka. Naknadno su se članstvu pridružile neke liberalno-konzervativne stranke i druge stranke desnoga centra.[1][2][3][4]
Europska pučka stranka | |
---|---|
![]() | |
Predsjednik | Manfred Weber (Njemačka) |
Glavni tajnik | Thanasis Bakolas (Grčka) |
Osnovana | 8. srpnja 1976. |
Sjedište | Bruxelles, Belgija |
Podmladak | Youth of the European People's Party |
Ideologija | Demokršćanstvo Proeuropejstvo Liberalni konzervativizam |
Politički položaj | Desni centar |
Europski parlament | 175 / 705 |
Europsko vijeće | 7 / 27 |
Europska komisija | 10 / 27 |
Službene boje | |
Službena stranica |
Od 1999. godine EPP ima većinu u Europskome parlamentu, a od 2002. i u Europskome vijeću. Najveća je stranka i u Europskoj komisiji čiji je član i trenutna predsjednica Europske komisije, Ursula von der Leyen. Stranka također ima većinu u Parlamenarnoj skupštini Vijeća Europe. Dana 31. svibnja 2022., stranka je za predsjednika izabrala Manfreda Webera, prijašnjeg vođu stranke u Europskom parlamentu.
EPP okuplja najveće stranke desnice poput njemačke Kršćansko-demokratske unije (CDU), francuske Zajednice narodnog pokreta (UMP), španjolske Narodne stranke (PP), poljske Građanske platforme (PO), Hrvatske demokratske zajednice (HDZ), a ima stranke-članice u gotovo svim zemljama EU.
Prema podatcima s EPP-ove internetske stranice, EPP je "obitelj političkog desnog centra, čiji korijeni sežu duboko u povijest civilizacije i europskog kontinenta i koja je predvodila 'Europski projekt' od njegovog početka".[5] EPP je osnovana 8. lipnja 1976. godine u Luksemburgu uz posebno zalaganje Jeana Seitlingera, ondašnjeg belgijskog premijera Lea Tindemansa - koji je postao prvi predsjednik stranke - i kasnijeg belgijskoga premijera i predsjednika EPP-a, Wilfrieda Martensa.
Važan trenutak se dogodio u kasnim 90-ima, kada je finski političar Sauli Niinistö ispregovarao spajanje Europske demokratske unije (EDU) s EPP-om. U listopadu 2002., EDU je prestao sa svim aktivnostima nakon što se i formalno priključio EPP-u na posebnom događaju u Estorilu, Portugalu. Kao priznanje za njegove zasluge Niinistö je izabran za počasnog predsjednika EPP-a iste godine.
EPP je imala 7 predsjednika:
Tijekom kongresa u Bukureštu 2012. Europska pučka stranka je modernizirala svoju političku platformu nakon 20 godina (EPP-ov kongres u Ateni 1992.) i potvrdila novi politički manifest u kojemu sažimlje glavne vrijednosti i političke smjernice.[6]
Među vrijednostima su istaknute sljedeće:
Manifest opisuje EPP-ove prioritete za EU:
Kao središnji dio svoje kampanje za europske izbore 2009., EPP je na svom kongresu u Varšavi 2009. godine iznijela svoj "Izborni manifest" koji poziva na sljedeće:
Predsjedništvo je izvršni organ stranke. Odlučuje o općim političkim smjernicama EPP-a i predsjeda njezinom Političkom skupštinom. Predsjedništvo se sastoji od predsjednika, deset potpredsjednika, počasnih predsjednika, glavnog tajnika i blagajnika. Predsjedavajući skupine EPP-a u Europskom parlamentu, predsjednici Komisije, Parlamenta i Vijeća, te visoki predstavnik (ako su članovi stranke članice EPP-a) su po službenoj dužnosti potpredsjednici.
Od 1. lipnja 2022. Predsjedništvo EPP-a je (potpredsjednici prema redoslijedu glasova primljenih na Kongresu EPP-a u Rotterdamu):
EPP trenutačno drži vodeću poziciju u dvjema glavnim institucijama EU-a: Europsku komisiju predvodi predsjednik José Manuel Barroso (PSD), Europsko vijeće predvodi Herman Van Rompuy (CD&V).
Sljedeći su predsjednici država ili vlada u Europskom vijeću čije stranke pripadaju EPP-u:
EPP je tijekom svoje kampanje za europske izbore 2009, ponovno nominirao Josea Manuela Barrosa kao svog kandidata za predsjednika Europske komisije. Kako je EPP dobio izbore nominacija je dobila potvrdu Europskog vijeća, a Jose Manuel Barroso je izabran uz apsolutnu većinu u Europskom parlamentu na mjesto predsjednika Europske komisije po drugi put.
27. studenog 2009. Barroso oformljava komisiju pod nazivom 'Barroso II Commission' koja uključuje 13 od ukupno 27 povjerenika iz EPP-ove obitelji. U siječnju 2010. godine Rumianu Jelevu zamijenila je Kristalina Georgieva:
EPP unutar Europskog parlamenta ima najveću parlamentarnu skupinu - tzv. EPP-ov klub zastupnika - koji čine 265 članova parlamenta. Svi kandidati s lista članica (stranaka) EPP-a, na svim europskim izborima, dužni su pristupiti EPP-ovom Klubu zastupnika u Europskom parlamentu. U trenutnom sazivu parlamenta EPP je jedina euro-stranka koja ima u potpunosti odgovarajući parlamentarni klub. Prema statutu EPP-a, predsjednik EPP-ovog Kluba zastupnika je ex officio potpredsjednik EPP-a.
EPP također ima i sedam predsjednika država ili Vlada iz zemalja koje nisu članice Europske unije, to su kao što slijedi: Viola Amherd (Švicarska, Centar), Recep Tayyip Erdoğan (Turska, AKP), Sali Berisha (Albanija, DP), Nikola Gruevski (Makedonija, VMRO-DPMNE), Mikheil Saakashvili (Gruzija, UNM)i Vlad Filat (Moldavija, PLDM).
EPP nadalje ima i parlamentarnu grupu u parlamentarnoj skupštini Vijeća Europe, koju predvodi Luca Volontè (Italija, UDC), i u OSCE-u, koju predvodi Walburga Habsburg Douglas (Švedska, MSP).
Proteklih godina EPP je razvio bilateralne odnose i izvan Europe i to s glavnim političkim istomišljenicima. S obzirom na svoju transatlantsku orijentaciju, Sjeverna Amerika i odnosi s njom su u centru EPP-ovih međunarodnih aktivnosti. Slijedom toga EPP ima uske veze s International Republican Institute tzv. IRI-em.
EPP je europsko krilo dviju globalnih i multilateralnih organizacija desnog centra: Christian Democrat International (CDI) i International Democrat Union (IDU). EPP je također i član međunarodnog Europskog pokreta.
Kao što je već spomenuto, EPP trenutno predvodi sve glavne europske institucije:
Organizacija | Institucija | Broj mjesta |
---|---|---|
EU | Europska komisija | 10/27 |
EU | Europsko vijeće (Predsjednici Vlada) | 11/27 |
EU | Vijeće Europske unije (Sudjelovanje u Vladama) | 18/27 |
EU | Europski parlament | 175/705 |
EU | Vijeće Europe | 105/318 |
S obzirom na reviziju uredbe EU-a o europskim političkim strankama iz 2008. koja je dozvolila osnivanje europskih zaklada povezanih s europskim strankama, EPP je, iste godine, osnovao svoju službenu zakladu, Centar za europske studije (CES). Članice CES-a su 29 nacionalnih zaklada koje su povezane s članicama EPP-a te 16 fizičkih članova. Među njima jest i hrvatska zaklada, Zaklada hrvatskog državnog zavjeta. Tijekom izborne kampanje 2009. godine, CES je pokrenuo uspješnu web kampanju 'tellbarroso.eu' s ciljem podrške Jose Manuel Barrosu, EPP-ovom kandidatu za predsjednika Europske komisije. Početkom 2014. u čast preminulom predsjedniku Wilfriedu Martensu, njegovo ime dodano je u naziv zaklade, Wilfried Martens Centre for European Studies.
Austrija
Belgija
Bugarska
Cipar
Češka
Danska
Estonija
Finska
Francuska
Njemačka
Grčka
Hrvatska
Mađarska
Irska
Italija
Latvija
Litva
Luksemburg
Malta
Nizozemska
Poljska
Portugal
Rumunjska
Slovačka
Slovenija
Španjolska
Švedska
Makedonija
Norveška
Srbija
Švicarska
Albanija
Bjelorusija
Bosna i Hercegovina
Hrvatska
Finska
Gruzija
Italija
Moldova
Norveška
San Marino
Srbija
Turska
Ukrajina
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.