חגורת החלודה
איזור בארצות הברית / ויקיפדיה האנציקלופדיה encyclopedia
חגורת החלודה (באנגלית: The Rust Belt; על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית: רצועת החלודה[1]) היא הגדרה כלכלית-חברתית לא רשמית לאזור שנודע כמרכז התעשייה הכבדה של ארצות הברית, וכולל את מדינות המערב התיכון השוכנות לחופי הימות הגדולות וצפון-מזרח ארצות הברית: ניו יורק, פנסילבניה, וירג'יניה המערבית, אוהיו, מישיגן, אינדיאנה, אילינוי וויסקונסין. יש הכוללים גם את מיזורי[2].
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/42/Rust-belt-map.jpg/220px-Rust-belt-map.jpg)
במחצית השנייה של המאה ה-20 החלו תהליכי דעיכה והידלדלות של תעשיות הפלדה, הפחם, הברזל והרכב. הדעיכה הובילה לגאות באבטלה, הגירה שלילית ובליה עירונית. הסיבות לתהליכים אלו הן הגלובליזציה, חשיפת התעשייה לתחרות, רכישת מפעלים אמריקאיים על ידי חברות זרות, מיקור חוץ של משרות בתעשייה והוצאת מקומות עבודה אל מחוץ לארצות הברית. אוטומציה הביאה לצמצום מספר המועסקים בתעשיות הפחם והפלדה, וגם דרישות מחמירות למיומנויות מקצועיות ועלויות שכר גבוהות[3]. בנוסף השפיע שינוי במקורות האנרגיה, צמצום השימוש בפחם ומעבר לנפט ולגז[4].
בעקבות שגשוג התעשייה הכבדה, משלהי המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20, הוכר האזור כ"חגורת הפלדה" (Steel Belt), כינוי שהבדיל אותו ממדינות המערב התיכון הנכללות בחגורת התירס (Corn Belt), ומהמישורים הגדולים, המכונים "סלסלת הלחם של צפון אמריקה" (Breadbasket of North America)[5][6]. כן נודע האזור בכינויים "המרכז התעשייתי" (Industrial Heartland), "חגורת החרושת" (Factory Belt) ו"חגורת הייצור" (Manufacturing Belt).