ווקובאר
עיר בקרואטיה מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
עיר בקרואטיה מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
ווּקוֹבָאר (בקרואטית: Vukovar, בסרבית קרילית: Вуковар) היא עיר נמל בחבל סלאבוניה אשר במזרח קרואטיה השוכנת במפגש הנהרות ווּקָה והדנובה. ווקובר היא בירת מחוז ווקובאר-סריימיה ונודעה בשל הנזקים הכבדים שנגרמו בה במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה.
| |||
מראה כללי ברחובות ווקובאר | |||
מדינה |
![]() | ||
---|---|---|---|
מחוז |
![]() | ||
ראש העיר | איוואן פנאווה | ||
שטח | 100.26 קמ"ר | ||
גובה | 108 מטרים | ||
אוכלוסייה | | ||
‑ בעיר | 23,175 (31 באוגוסט 2021) | ||
‑ במטרופולין | 27,683 (2011) | ||
‑ צפיפות | 280 נפש לקמ"ר (2011) | ||
קואורדינטות | 45°21′0″N 19°0′12″E | ||
אזור זמן | UTC+1 | ||
www.vukovar.hr | |||
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות באזור בתקופה הכלקוליתית. בתקופת האימפריה הרומית הוקמו לאורך הדנובה ובכלל זה באזור קרואטיה המודרנית מצודות ומסביבן התפתחו ריכוזי אוכלוסין. לאחר קריסת האימפריה הרומית המערבית, היגרו לאזור שבטים סלאביים ובמקביל אליהם שבטי אווארים. במהלך ימי הביניים נשלט האזור על ידי ממלכת קרואטיה ובהמשך עבר לחזקת ממלכת הונגריה. היישוב מוזכר לראשונה בכתובים במסמכים מהמאה ה-13 תחת השם ווקובו (בקרואטית: Vukovo).
ב-1526 נכבש האזור על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג ובהמשך נכלל בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה והתפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית, עבר השטח לחזקת ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור ווקובאר הועבר לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית, תחת ממשלת הבובות של האוסטאשה.
לאחר המלחמה עברה ווקובאר לחזקת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. האזור הפך בהדרגה למרכז שיווק תוצרת חקלאית, וכן התפתחו בו תעשיות טקסטיל מזון ויין.[1]
במסגרת תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה ובמהלכה עמדה ווקובאר תחת מתקפה כבדה של הצבא העממי היוגוסלבי. העיר הופגזה ונגרמו נזקים כבדים לבמני ציבור ומגורים וכן נפגעו מאות מתושביה ומגיניה. ב-2007, הרשיע בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר שנים מקציני צבא יוגוסלביה בעוון רצח של כ-200 מאזרחי העיר.[2]
לאחר מלחמת העולם השנייה החל תהליך תיעוש מואץ של האזור שלווה בהגירת עבודה לווקובאר. מספר התושבים בעיר גדל באופן משמעותי. בין 1948 ל-1991 גדל מספר תושבי העיר ב-146 אחוזים. מלחמת העצמאות של קרואטיה שלוותה בפגיעות קשות בעיר ולאחריה במשבר כלכלי הובילו לירידה במספר תושבי ווקובאר. בין 1991 ל-2011 קטן מספר תושבי העיר בכ-41 אחוזים. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה, כי ב-2011 היו 57.37 אחוזים ממוצא קרואטי ו-34.87 אחוזים ממוצא סרבי.
קהילה יהודית אשכנזית נוסדה בעיר בראשית המאה ה-19. בני הקהילה נמנו עם המעמד הבינוני-נמוך, ומהם נמנו בעלי מלאכה זעירים וכן פקידים, עמילי מכס ומשווקי תוצרת חקלאית. ב-1835 מנתה הקהילה 35 נפשות.[1] באמצע המאה ה-19 הפכה הקהילה לממוסדת, וב-1850 הוקם בית העלמין הקהילתי. ב-1857 הוקם בית הכנסת הראשון וב-1889 בית הכנסת הגדול. בית הכנסת הגדול תוכנן על ידי האדריכל לודוויג שֵׁנֶה(גר') והיה בית הכנסת הראשון באזור קרואטיה שלראשו גג כיפה. לצד בית הכנסת הוקם תלמוד תורה ובו למדו 20 תלמידים.[3][4]
לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה בעיר פעילות ציונית ונפתח סניף התנועה הציונית וכן סניף אגודת נוער של התנועה. ב-1921 מנתה הקהילה 453 נפשות, ב-1931 306, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בווקובאר 213 יהודים. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והקמת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, החלו ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנה ההשמדה יאסנובאץ ואיש לא ניצל.[1][4]
לאחר מלחמת העולם השנייה הוסב מבנה בית הכנסת הראשון לכנסייה, ובראשית שנות ה-50 נהרס. בית הכנסת המרכזי הגדול נפגע קשות במהלך המלחמה ולאחריה, ב-1958 הוא נמכר, ובהמשך נהרס. בבית העלמין מצויות כ-100 מצבות. בראשית שנות ה-90, במהלך מלחמת העצמאות הקרואטית, הוא ניזוק קשות, ולאחר מכן שוקם. בית העלמין מתוחזק על ידי הרשות המקומית.[5][3][6]
לווקובאר שלוש ערים תאומות, והן:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.