Loading AI tools
סֶנַקי (בגאורגית: სენაკი) היא עיר בנפת סנקי שבמחוזות גאורגיה סמגרלו וסוואנתי עילית גאורגיה, 294 ק"מ מערבה לטביליסי במישור קולכתי (კოლხეთის დაბლობი). אוכלוסייתה מונה 21,596 איש.
![]() | |
תיאטרון סנקי | |
מדינה |
![]() |
---|---|
מחוז | סמגרלו וסוואנתי עילית |
נפה | נפת סנקי |
חבל ארץ | סמגרלו |
שפה רשמית |
גאורגית ![]() |
גובה | 28 מטרים |
אוכלוסייה | |
‑ בעיר | 21,596 (2014) |
קואורדינטות | 42°16′08″N 42°04′04″E |
אזור זמן | UTC +4 |
https://senaki.gov.ge/ | |
![]() ![]() |
בתקופת השלטון הסובייטי בגאורגיה נקראה העיר:
העיר ממוקמת במפגש מסילות ברזל, והמסילה ממשיכה לעיר פותי. בעיר נמצא גם שלוחה של האוניברסיטה הטכנולוגית של גאורגיה, שמרכזה בטביליסי. הוכרזה כעיר בשנת 1921.
הכלכלה בעיר מתבססת על תעשייה, הכוללת גם מפעל לשטיחים ולמכונות, וכן תוצרת חקלאית לתעשיית היין, תה ומוצרי חלב.
בשנת 1998 הייתה סנקי מרכזו של מרד של קציני צבא נגד זוויאד גמסחורדיה, מרד סנקי.
העדויות המוקדמות ביותר להימצאותם של יהודים בסנקי הם מן המאה ה-19. על פי עדות אחת היה חייב יצחק ישראלשווילי מסנקי 200 מנתי גאורגי (רובל של האימפריה הרוסית). בשנת 1869 ביקר בסנקי הנוסע יהודה טשארני. ברישומיו הוא מציין כי מושל המזרה של סנקי הבטיח לו לתת זכות התיישבות בכותאיסי למעט היהודים שבעיר כיוון שאין להם גם מקום להתפלל וגם לא שוחט.
בשנת 1873, אחרי שנסתיימה בניית מסילת הברזל טביליסי-פותי שעברה דרך העיר. הפיכתה לצומת תחבורה גרמה להתפתחותה של העיר.
עד שלהי שנות ה-40 או ראשית שנות ה-50 פעלו בעיר שני בתי כנסת: האחד במרכז העיר, נבנה בשנת 1880 ונהרס בידי הרשויות בשנת 1946. השני שהוקם במקומו, ברחוב רוסתוולי 129, היה במבנה בן שתי קומות והתקיים עד לשנת 1963. בספטמבר של אותה שנה, עלה בית הכנסת באש. יהודי המקום, בסיוע של יהודים מערים אחרות, שיקמו אותו, אולם כעבור זמן לא רב הוחרם המבנה והועבר לרשות לייצור משקאות קלים[1].
בשנת 1966 החלו יהודי העיר בהקמת בית כנסת חדש. בנייתו נסתיימה בשנת 1969.
ליד העיר ממוקמת יחידת חיל-רגלים של הצבא הגאורגי.