Loading AI tools
פסנתרן, מו"ל של מוזיקה ומלחין אנגלי ממוצא גרמני (1771–1858). מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
יוֹהַאן בַּפְּטִיסְט קְרַמֶר (קְרֵימְר) (בגרמנית: Johann Baptist Cramer; 24 בפברואר 1771 - 16 באפריל 1858) היה פסנתרן, מו"ל של מוזיקה ומלחין אנגלי ממוצא גרמני. הוא היה בנו של וילהלם קרמר (אנ'), כנר ומנצח לונדוני מפורסם, בן לאחת מהמשפחות הרבות שזוהו עם התקדמות המוזיקה במהלך המאות ה-18 וה-19.
![]() | |
יוהאן בפטיסט קרמר "מצויר מהחיים ועל האבן" מאת ויליאם שארפ | |
לידה |
24 בפברואר 1771 מנהיים, נסיכות הבוחר מפפאלץ ![]() |
---|---|
פטירה |
16 באפריל 1858 (בגיל 87) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד ![]() |
מוקד פעילות |
הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד ![]() |
סוגה |
מוזיקה קלאסית ![]() |
שפה מועדפת |
גרמנית ![]() |
כלי נגינה |
פסנתר ![]() |
![]() ![]() |
קרמר נולד במנהיים והובא בילדותו ללונדון, שם עבד במשך רוב הקריירה המוזיקלית שלו, חי את רוב חייו ומת.
מ-1782 עד 1784, הוא למד פסנתר אצל הלן דה מונטג'רו בקונסרבטואר של פריז,[1] ואצל מוציו קלמנטי ועד מהרה הפך לפסנתרן מקצועי בעל שם הן בלונדון והן ביבשת אירופה. הוא נהנה ממוניטין עולמי, ולודוויג ואן בטהובן העריך אותו במיוחד כשביקר בווינה, ערך קונצרטים והתחרה בו. שניהם נחשבו לגדולי הפסנתרנים בזמנם, בטהובן הצטיין בכושר הבעה פרשני, קרמר בשלמות טכנית טהורה. הוא היה המוציא לאור האנגלי של הקונצ'רטו לפסנתר מס' 5 מאת בטהובן ולזכותו נזקף הכינוי "הקיסר" ליצירה.[2]
קרמר היה אחד מנגני הפסנתר הנודעים ביותר של ימיו. הוא פגש את בטהובן בווינה, יזם מערכת יחסים מתגמלת הדדית, תוך חידוש ידידותו עם יוזף היידן.
לאחר 1800, הוא היה פעל כמעט אך ורק באנגליה. בעקבות הדוגמה המוצלחת של מורו לשעבר קלמנטי, הוא גם הפך למוציא לאור מצליח של מוזיקה בלונדון. היצירות הרבות שכתב תופסות את המקום השני ביחס ליכולתו כפסנתרן; בטהובן ראה בו את הפסנתרן הטוב ביותר של תקופתו מנקודת המבט של שלמות טכנית טהורה.
בשנת 1818 היה קרמר היה חבר מייסד של Regent's Harmonic Institution; חברת הוצאה לאור למוזיקה שהוקמה במטרה לגייס כספים עבור החברה הפילהרמונית המלכותית (אנ') ושיקום חדרי ארגייל (אנ').[hebrew 1] מאוחר יותר הוא הקים חברה משלו לייצור כלי נגינה והוצאת מוזיקה, .Cramer & Co (אנ') בשנת 1824. היא שכנה ברחוב ריג'נט 201. הוא סיים את מעורבותו האישית בחברה בסוף 1833, אף על פי שהיא שמרה על שמו. הוא כתב מספר סונאטות ויצירות אחרות לפסנתר, ויצירות אחרות, מהן האטיודים שלו ידועים בעיקר, לאחר שהופיעו במהדורות רבות. הן עדיין נחשבות ליצירות דידקטיות סטנדרטיות לתלמידי פסנתר.
המוזיקה שלו בדרך כלל פחות דרמטית ואלגנטית מזו של קלמנטי, הרבה פחות הרפתקנית מזו של דוסק והרבה פחות רומנטית בסנטימנט מאשר ג'ון פילד המבשר של שופן. הוא שמרני מבחינה סגנונית אך גדוש בקטעי מעבר המתקדמים ביותר לפסנתר. הוא כתב כ-200 סונאטות לפסנתר סולו, כ-50 סונאטות לכלים אחרים בליווי פסנתר, תשעה קונצ'רטי לפסנתר ומוזיקה קאמרית.
אחיו, פרנץ קרמר (אנ') היה Master of the King's Music (אנ')[hebrew 2] מ-1837 ועד מותו ב-1848.
לסקירה מלאה ראו: Thomas B. Milligan, J. B. Cramer (1771–1858): A Thematic Catalogue of His Works (ISBN 0945193416).
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.