Loading AI tools
הרב הראשי ליהודי בלגרד ויהודי סופיה בראשית המאה ה-17 מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
הרב מאיר בן אברהם אנג'יל (שם משפחתו נכתב גם אנז'יל וגם אנג'ל; 1558, סופיה, האימפריה העות'מאנית – 1630, צפת, ארץ ישראל בתקופה העות'מאנית) היה הרב הראשי של יהודי בלגרד ויהודי סופיה.
לידה |
1558 סופיה, האימפריה העות'מאנית |
---|---|
פטירה |
1630 (בגיל 72 בערך) צפת, האימפריה העות'מאנית |
מדינה |
![]() |
מקום פעילות | קושטא, סופיה, בלגרד |
תקופת הפעילות |
?–1630 ![]() |
השתייכות | ספרדים |
רבותיו | שמואל אוזידא, חיים ויטאל, ישראל סרוג |
תלמידיו | שלמה אלגאזי (סופד לו בספרו "אהבת עולם" והושפע מאוד מהגותו) |
חיבוריו | קשת נחושה (1593), מסורת הברית (1619), מסורת הברית הגדול (1622) |
![]() ![]() |
נולד בסופיה לר' אברהם שהיה ראש הקהילה של יהודי סופיה. בצעירותו עלה לארץ ישראל, התיישב בצפת, והיה תלמידם של שמואל אוזידא וחיים ויטאל. אנג'יל מציין בכתביו גם את ישראל סרוג כאחד ממוריו, וגם אלעזר אזכרי.[1] בהמשך, כיהן ברבנות בקושטא.
ב-1593 פרסם את ספרו "קשת נחושה" שעסק באתיקה ובמוסר.
בראשית המאה ה-17 הגיע לבלגרד וכיהן כרב הראשי של הקהילה. ב-1617 סיים את כהונתו, נקרא לסופיה, ובה כיהן כרב ראשי וכאב בית הדין הרבני לאחר פטירתו של הרב אהרן מלטי.
ב-1619 פורסם בקרקוב ספרו "מסורת הברית". ב-1622 פורסם במנטובה ספרו "מסורת הברית הגדול". בכתביו הוא הרחיב ופיתח את פרשנותם של יעקב בן אשר ומשה אלשייך. פסיקתו האחרונה בבית הדין הרבני בסופיה ניתנה ב-27 באפריל 1628. סמוך למועד זה פרש מתפקידו ובמקומו מונה לרב הראשי של יהודי סופיה הרב אברהם בן אשכנזי.[2]
הרב מאיר אנג'יל שב לארץ ישראל, השתקע בצפת ובה נפטר ב-1630.[3][4][5]