Loading AI tools
מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
בכלכלה, תחרות היא תרחיש שבו חברות כלכליות[1] מתמודדות עם השגת ושיווק סחורות המוגבלות על ידי שינוי מרכיבי תמהיל השיווק כגון: מחיר, מוצר, קידום ומקום. במחשבה הכלכלית הקלאסית, התחרות גורמת לחברות מסחריות לפתח מוצרים, שירותים וטכנולוגיות חדשים, שיעניקו לצרכנים מבחר גדול יותר ומוצרים טובים יותר. ככל שהמוצרים הנבחרים יותר נמצאים בשוק, המחירים בדרך כלל נמוכים יותר עבור המוצרים, בהשוואה למחיר שהיה אילו לא הייתה תחרות ( מונופול ) או מעט תחרות ( אוליגופול ). הסיבה לכך היא שכעת אין יריבות בין חברות להשגת המוצר מכיוון שיש מספיק לכולם, ולכן התחרות עוברת למאפיינים אחרים (כגון מחיר נמוך).
רמת התחרות הקיימת בשוק תלויה במגוון גורמים הן בצד המשרד / המוכר; מספר החברות, חסמי כניסה, זמינות מידע, זמינות / נגישות משאבים. מספר הקונים בשוק גם גורם לתחרות עם כל רוכש שיש לו נכונות לשלם, ומשפיע על הביקוש הכולל למוצר בשוק.
תחרותיות [2] נוגעת ליכולתו וביצועיו של חברה, תת-מגזר או מדינה למכור ולספק מוצרים ושירותים בשוק נתון, ביחס ליכולתם ולביצועיהם של חברות אחרות, תת-מגזרים או מדינות באותו שׁוּק. זה כולל חברה אחת שמנסה להבין איך לקחת נתח שוק מחברה אחרת.
ניתן למדוד את מידת התחרות הקיימת בשוק מסוים; מספר המתחרים, הדמיון שלהם לגודל, ובמיוחד ככל שחלק מהתפוקה בענף קטן יותר של החברה הגדולה ביותר, סביר להניח שהתחרות הנמרצת תהיה יותר[3].
מחקרים כלכליים מוקדמים התמקדו בהבדל בין תחרות מחירים ולא מחירים, ואילו התיאוריה הכלכלית המודרנית התמקדה בגבול המוכר של שיווי המשקל הכללי.
תצפית אמפירית מאשרת שמשאבים (הון, עבודה, טכנולוגיה) וכישרון נוטים להתרכז גאוגרפית (Easterly and Levine 2002). תוצאה זו משקפת את העובדה שהחברות משובצות במערכות יחסים בין חברות עם רשתות של ספקים, קונים ואפילו מתחרים המסייעות להם להשיג יתרונות תחרותיים במכירת מוצריה ושירותיה. יחסי שוק אורך נשק אמנם מספקים יתרונות אלה, אך לעיתים ישנם חיצוניות הנובעת מקישורים בין חברות באזור גאוגרפי או בענף ספציפי (טקסטיל, מוצרי עור, שבבי סיליקון) שלא ניתן לתפוס או לטפח על ידי שווקים בלבד. תהליך ה"אשכולות ", יצירת" שרשראות ערך "או" מחוזות תעשייתיים "הם מודלים המדגישים את היתרונות של רשתות.
בתוך מערכות כלכליות קפיטליסטיות, המניע של ארגונים הוא לשמור ולשפר את התחרותיות שלהם, הדבר נוגע למעשה למגזרים עסקיים.
התיאוריה הכלכלית הנאו-קלאסית מעניקה חשיבות במצב שוק תאורטי, בו החברות והשוק נחשבים לתחרות מושלמת. תחרות מושלמת קיימת כאשר כל הקריטריונים מתקיימים, אשר לעיתים נדירות (אם בכלל) נצפים בעולם האמיתי. קריטריונים אלה כוללים; כל החברות תורמות באופן לא משמעותי לשוק[4], כל החברות מוכרות מוצר זהה, כל החברות לוקחות מחירים, לנתח השוק אין כל השפעה על המחיר, הן לקונים והן למוכרים יש מידע מלא או "מושלם", המשאבים ניידים לחלוטין והחברות יכול להיכנס או לצאת מהשוק ללא עלות[5]. בתחרות מושלמת, ישנם קונים ומוכרים רבים בשוק, והמחירים משקפים את ההיצע והביקוש הכללי. מאפיין מרכזי נוסף של שוק תחרותי לחלוטין הוא השונות במוצרים שנמכרים על ידי חברות. החברות בשוק תחרותי לחלוטין הן קטנות, ללא חברות גדולות השולטות בחלק ניכר מנתח השוק. חברות אלה מוכרות מוצרים זהים כמעט עם הבדלים מינימליים או במקרים תחליפיים מושלמים למוצר חברות אחר.
הרעיון של שווקים תחרותיים לחלוטין שואב תיאוריות נאו-קלאסיות אחרות של הקונה והמוכר. לרוכש בשוק תחרותי לחלוטין יש טעמים והעדפות זהים ביחס לתכונות המוצר ומאפייניהם הרצויים (הומוגניים בענפים) ויש להם גם מידע מושלם על הסחורה כמו מחיר, איכות וייצור[6]. בסוג זה של שוק, קונים הם מקסימום כלי עזר, בהם הם רוכשים מוצר שממקסם את השירות האישי שלהם שהם מודדים באמצעות העדפותיהם. החברה, לעומת זאת, שואף למקסם את הרווחים הפועלים מתוך הנחת הקריטריונים לתחרות מושלמת.
החברה בשוק תחרותי לחלוטין יפעל בשני אופקי זמן כלכליים; לטווח הקצר ולטווח הארוך. בטווח הקצר החברה מתאימה את כמותה המיוצרת על פי מחירים ועלויות. בעוד שבטווח הארוך החברה מתאימה את שיטות הייצור שלה כדי להבטיח שהן מייצרות ברמה שבה העלות השולית שווה להכנסות שוליות.[6] בשוק תחרותי לחלוטין, חברות / מפיקים מרוויחות אפס כלכלי בטווח הארוך.[4]
שווקים תחרותיים באופן לא מושלם הם השווקים הריאליים הקיימים כיום במשק. תחרות לא מושלמת קיימת כאשר; ייתכן שלקונים לא יהיה מידע מלא על המוצרים הנמכרים, חברות מוכרות מוצרים ושירותים שונים, קובעות מחירים פרטניים משלהן, נאבקות על נתח שוק ולעיתים קרובות מוגנות על ידי מחסומי כניסה ויציאה, מה שמקשה על חברות חדשות לאתגר אותן[7]. הבחנה חשובה מתחרות מושלמת היא שבשווקים עם תחרות לא מושלמת, לקונים ולמוכרים בודדים יש את היכולת להשפיע על מחירים וייצור.[8] בנסיבות אלה, רוב השווקים מתרחקים מההגדרה הכלכלית הנאו-קלאסית של שוק תחרותי לחלוטין, מכיוון שהשוק נכשל בקריטריונים והדבר מוביל בהכרח להזדמנויות לייצר רווח רב יותר, בניגוד לסביבת תחרות מושלמת, בה חברות מרוויחות אפס רווח כלכלי ב טווח ארוך. שווקים אלה מוגדרים גם על ידי נוכחותם של מונופולים, אוליגופולים וחיצוניות בשוק.
ניתן למדוד את מדד התחרות בהתאם לתורת התחרות המושלמת על ידי אחד מהם; מידת ההשפעה של התפוקה על מחיר (גמישות הביקוש), או עודף המחיר היחסי על העלות השולית.[3]
מונופול הוא ההפך מתחרות מושלמת. כאשר תחרות מושלמת מוגדרת על ידי תחרות חברות קטנות רבות על נתח שוק במשק, מונופולים הם מצב בו חברה אחת מחזיקה בנתח השוק כולו. במקום שתעשייה או שוק מגדירים את החברות, מונופולים הם הגורם היחיד שמגדיר ומכתיב את השוק כולו.[9] מונופולים קיימים כאשר אחד מקריטריונים נוספים נכשלים ומקשים על כניסה של חברות חדשות לשוק בעלויות מינימליות. חברות מונופול משתמשות בחסמי כניסה גבוהים כדי למנוע ולהרתיע חברות אחרות להיכנס לשוק כדי להבטיח שהן ימשיכו להיות הספק היחיד בשוק.
מונופול טבעי הוא סוג של מונופול שקיים עקב עלויות ההקמה הגבוהות או חסכוני קנה מידה חזקים של ניהול עסק בענף ספציפי[10]. סוגים אלה של מונופולים נוצרים בתעשיות הדורשות פעולות חומרי גלם ייחודיים, טכנולוגיה או גורמים דומים. מונופולים יכולים להיווצר באמצעות טקטיקות עסקיות הוגנות ולא הוגנות. טקטיקות אלה כוללות; שיתוף פעולה, מיזוגים, רכישות והשתלטות עוינת. שיתוף פעולה עשוי לכלול שני מתחרים יריבים שקושרים יחדיו כדי להשיג יתרון לא הוגן בשוק באמצעות קביעת מחירים מתואמת או העלאות. מונופולים טבעיים נוצרים באמצעות פרקטיקות עסקיות הוגנות כאשר חברה מנצלת את החסמים הגבוהים בענף. חסמי הכניסה הגבוהים נובעים לעיתים קרובות מכמות הון משמעותית או מזומנים הדרושים לרכישת רכוש קבוע, שהם נכסים פיזיים שחברה צריכה להפעיל. מונופולים טבעיים מסוגלים להמשיך ולפעול כפי שהם בדרך כלל יכולים לייצר ולמכור במחיר נמוך יותר לצרכנים מאשר אם הייתה תחרות בשוק. מונופולים במקרה זה משתמשים במשאבים ביעילות על מנת לספק את המוצר במחיר נמוך יותר. בדומה לחברות תחרותיות, מונופוליסטים מייצרים כמות באותה הכנסה שולית השווה לעלות שולית. ההבדל כאן הוא שבמונופול הכנסות שוליות אינן שוות למחיר מכיוון שכספק יחיד בשוק, למונופולים יש את החופש לקבוע את המחיר שלפיו הקונים מוכנים לשלם כדי להשיג כמות מרבית של רווח.[11]
אוליגופולים הם צורה נוספת של מבני שוק תחרות לא מושלמים. אוליגופול הוא כאשר מספר קטן של חברות משתפות פעולה, במפורש או בשתיקה, כדי להגביל את התפוקה ו / או לקבוע מחירים, כדי להשיג תשואות שוק רגילות[12]. האוליגופול יכול להיות מורכב משתי חברות או יותר, אולם זהו מבנה שוק מרוכז מאוד. רק חברות מעטות שולטות, למשל, חברות תעופה גדולות כמו דלתא ואמריקן איירליינס פועלות עם כמה מתחרות קרובות, אך ישנן חברות תעופה קטנות אחרות שמתחרות גם בענף זה. [13] גורמים דומים המאפשרים קיום מונופולים מקלים גם על היווצרות אוליגופולים. אלו כוללים; חסמי כניסה גבוהים, פריבילגיה משפטית; מיקור חוץ ממשלתי לכמה חברות לבניית תשתיות ציבוריות (למשל מסילות ברזל) וגישה למשאבים מוגבלים, בעיקר עם משאבי טבע בתוך מדינה. חברות באוליגופול נהנות מתיקון מחירים, קביעת מחירים באופן קולקטיבי, או בהנחיית חברה אחת בקבוצה, במקום להסתמך על כוחות השוק החופשי לעשות זאת. אוליגופולים יכולים ליצור קרטלים במטרה להגביל כניסת חברות חדשות לשוק ולהבטיח שהם מחזיקים בנתח שוק. ממשלות בדרך כלל מסדירות בכבדות שווקים רגישים לאוליגופולים כדי להבטיח שלא גובים חיובים על הצרכנים והתחרות נותרת הוגנת בשוק המסוים.[14]
תחרות מונופוליסטית מאפיינת ענף שבו חברות רבות מציעות מוצרים או שירותים דומים, אך אינם תחליפים מושלמים. חסמי הכניסה והיציאה בענף תחרותי מונופוליסטי הם נמוכים, וההחלטות של כל חברה אחת אינן משפיעות ישירות על החלטות מתחרותיה.[15] תחרות מונופוליסטית קיימת בין מונופול לתחרות מושלמת, מכיוון שהיא משלבת אלמנטים של שני מבני השוק. בתוך מבני שוק תחרות מונופוליסטיים, כל החברות בעלות אותה מידה של כוח שוק נמוך יחסית; כולם יצרני מחירים, ולא לוקחים מחירים. בטווח הארוך הביקוש אלסטי מאוד, כלומר רגיש לשינויים במחירים. על מנת להעלות את מחירן, על חברות להיות מסוגלות להבדיל את מוצריהן ממתחרותיהן מבחינת האיכות, בין אם הן אמיתיות ובין אם נתפסות. בטווח הקצר, הרווח הכלכלי הוא חיובי, אך הוא מתקרב לאפס בטווח הארוך. חברות בתחרות מונופוליסטית נוטות לפרסם בכבדות מכיוון שחברות שונות צריכות להבחין בין מוצרים דומים מאחרות. דוגמאות לתחרות מונופוליסטית כוללות; מסעדות, מכוני שיער, ביגוד ואלקטרוניקה.
בכמה תעשיות מרוכזות מאוד, חברה דומיננטית משרתת את רוב השוק. לחברות דומיננטיות יש נתח שוק של 50% עד מעל 90%, ללא יריבה קרובה. בדומה לשוק מונופול, היא משתמשת בחסם כניסה גבוה כדי למנוע מחברות אחרות להיכנס לשוק ולהתחרות איתן. יש להם את היכולת לשלוט בתמחור, לקבוע מחירים מפלים שיטתיים, להשפיע על חדשנות ו (בדרך כלל) להרוויח שיעורי תשואה הרבה מעל לשיעור התשואה התחרותי.[14] הדבר דומה למונופול, אולם קיימות בשוק חברות אחרות, המרכיבות את התחרות ומגבילות את יכולת החברה הדומיננטית לשלוט בשוק כולו ולבחור את המחירים שלהן. מכיוון שישנן חברות קטנות אחרות הנמצאות בשוק, חברות דומיננטיות צריכות להיזהר ולא להעלות מחירים גבוהים מדי מכיוון שהיא תגרום ללקוחות להתחיל לקנות מחברות בשולי המתחרים הקטנים. [16]
תחרות אפקטיבית קיימת כשיש ארבע חברות עם נתח שוק הנמוך מ־40% ותמחור גמיש. חסמי כניסה נמוכים, שיתוף פעולה מועט ושיעורי רווח נמוכים.[14] המטרה העיקרית של תחרות אפקטיבית היא לתת לחברות מתחרות את התמריץ לגלות צורות ייצור יעילות יותר ולגלות מה הצרכנים רוצים כדי שיוכלו לקבל תחומים ספציפיים להתמקד בהם. [17]
שיווי משקל תחרותי הוא מושג שבו מפיקים ממקסמי רווח וצרכני מקסימום תועלת בשווקים תחרותיים עם מחירים שנקבעים באופן חופשי מגיעים למחיר שיווי משקל. במחיר שיווי משקל זה, הכמות המסופקת שווה לכמות המבוקשת.[18] משמעות הדבר היא כי הושגה עסקה הוגנת בין הספק לקונה, ובמסגרתה הותאמו כל הספקים עם קונה שמוכן לרכוש את הכמות המדויקת שהספק מעוניין למכור ולכן, השוק נמצא בשיווי משקל .
שיווי המשקל התחרותי בתיאוריה הכלכלית נחשב לחלק מתורת המשחקים העוסקת בקבלת החלטות של חברות בשווקים גדולים. התפיסה הכוללת משמשת אמת מידה להערכת יעילות בשוק וכמה שהוא רחוק מהשוק משיווי משקל.[18]
לשיווי המשקל התחרותי יש יישומים רבים לחיזוי המחיר והאיכות הכוללת בשוק מסוים. ניתן להשתמש בה גם כדי לאמוד את הכמות הנצרכת על ידי כל אדם ואת התפוקה הכוללת של כל חברה בשוק. יתר על כן, באמצעות הרעיון של שיווי משקל תחרותי ניתן להעריך מדיניות או אירועים ממשלתיים מסוימים ולהחליט אם הם מביאים את השוק לכיוון או משווי המשקל התחרותי.[18]
תחרות מקובלת בדרך כלל כמרכיב חיוני בשווקים, ונובעת ממחסור - לעולם אין די בכדי לספק את כל הרצונות האנושיים שאפשר להעלות על הדעת - ומתרחשת "כאשר אנשים שואפים לעמוד בקריטריונים המשמשים כדי לקבוע מי מקבל מה." בהצעת טובין להחלפה, קונים מציעים באופן תחרותי לרכוש כמויות ספציפיות של מוצרים ספציפיים הזמינים, או שעשויים להיות זמינים אם המוכרים היו בוחרים להציע מוצרים כאלה. באופן דומה, המוכרים מתמודדים כנגד מוכרים אחרים בהצעת סחורות בשוק, ומתחרים על תשומת הלב והחלפת משאבי הקונים[19] .
התהליך התחרותי בכלכלת שוק מפעיל מעין לחץ הנוטה להעביר משאבים למקום הנחוץ להם ביותר, ולאן ניתן להשתמש בהם בצורה היעילה ביותר לכלכלה כולה. אולם כדי שהתהליך התחרותי יעבוד, "חשוב שהמחירים יסמנו במדויק עלויות ותועלות." כאשר מתרחשות חיצוניות, או מתקיימים תנאים מונופוליסטיים או אוליגופוליסטיים, או לצורך אספקת טובין מסוימים כגון טובין ציבוריים, מופחת לחץ התהליך התחרותי.[20]
בכל שוק נתון, מבנה הכוח יהיה לטובת המוכרים או לטובת הקונים. המקרה הקודם ידוע כשוק מוכר ; האחרון ידוע כשוק קונה או ריבונות צרכנית .[21] בשני המקרים, הקבוצה המוחלשת ידועה כקבוצת מחירים וקבוצת המועדפים המכונה קובעי מחירים. [22] לוקחים מחירים חייבים לקבל את המחיר השורר ולמכור את הסחורה שלהם במחיר השוק ואילו קובעי המחירים מסוגלים להשפיע על מחיר השוק וליהנות מעוצמת התמחור.
התחרות מחזקת את בידול המוצרים כאשר עסקים מנסים לחדש ולפתות את הצרכנים להשיג נתח שוק גבוה יותר ולהגדיל את הרווח. זה עוזר בשיפור התהליכים והפרודוקטיביות כאשר עסקים שואפים להשיג ביצועים טובים יותר מאשר מתחרים עם משאבים מוגבלים. כלכלת אוסטרליה משגשגת בתחרות מכיוון שהיא שומרת על המחירים. [23]
בשנת 1776 "עושר האומות" תיאר אותו אדם סמית כמימוש של הקצאת משאבים יצרניים לשימושים המוערכים ביותר שלהם ועידוד יעילות, הסבר שמצא במהרה תמיכה בקרב כלכלנים ליברלים המתנגדים לפרקטיקות המונופוליסטיות של המרקנטיליזם, הפילוסופיה הכלכלית הדומיננטית של הזמן. [24][25] סמית ' וכלכלנים קלאסיים אחרים לפני קורנו התייחסו ליריבות בין מחירים ובין מחירים שלא למפיקים למכור את סחורתם בתנאים הטובים ביותר על ידי הצעת קונים, לאו דווקא למספר רב של מוכרים ולא לשוק בשיווי משקל סופי. [26]
התיאוריה המיקרו-כלכלית המאוחרת הבחנה בין תחרות מושלמת לתחרות לא מושלמת, והגיעה למסקנה שתחרות מושלמת היא יעילה פארטו ואילו תחרות לא מושלמת אינה. לעומת זאת, על פי משפט הגבולות של אדג'וורת ', הוספת חברות נוספות לשוק לא מושלם תביא לשוק לנטייה להתייעלות פארטו. [27] יעילות פארטו, על שם הכלכלן והמדען הפוליטי האיטלקי וילפרידו פארטו (1848–1923), היא מדינה כלכלית שבה לא ניתן להקצות מחדש משאבים כדי להפוך לאדם טוב יותר מבלי להחמיר לפחות אדם אחד. זה מרמז על כך שמשאבים מוקצים בצורה היעילה ביותר מבחינה כלכלית, אולם אין זה מרמז על שוויון או הוגנות.
שווקים אמיתיים לעולם אינם מושלמים. כלכלנים הסבורים כי תחרות מושלמת היא קירוב שימושי לשווקים אמיתיים מסווגים שווקים הנעים מקרוב למושלם ועד מאוד לא מושלם. דוגמאות לשווקים קרובים למושלמים כוללים בדרך כלל שוקי מניות ומט"ח, בעוד ששוק הנדל"ן הוא בדרך כלל דוגמה לשוק מאוד לא מושלם. בשווקים כאלה, התיאוריה של השנייה הטובה ביותר מוכיחה כי גם אם לא ניתן לספק תנאי אופטימלי אחד במודל כלכלי, ניתן להשיג את הפתרון הבא הטוב ביותר על ידי שינוי משתנים אחרים הרחק מערכים אופטימליים אחרת.[28] : 217
בשווקים תחרותיים, השווקים מוגדרים לרוב לפי תחומי המשנה שלהם, כגון השוק "לטווח הקצר" / "לטווח הארוך", "העונתי" / "הקיץ", או "הרחב" / "השאר". לדוגמה, בכלכלות שוק אחרות תחרותיות, רוב גדול של הבורסות המסחריות עשויות להיקבע תחרותית על ידי חוזים ארוכי טווח ולכן מחירים סליקה לטווח ארוך. בתרחיש כזה, "שוק שאריות" הוא כזה שבו המחירים נקבעים על ידי החלק הקטן של השוק העוסק בזמינות של סחורות שלא מנוקות באמצעות עסקאות ארוכות טווח. לדוגמה, בענף הסוכר כ 94-95% ממחיר סליקת השוק נקבע על ידי חוזי אספקה ורכישה ארוכי טווח. מאזן השוק (ומחירי הסוכר העולמיים) נקבע על פי הביקוש האד-הוק לשארית; המחירים הנקובים ב"שוק השאר "יכולים להיות גבוהים או נמוכים משמעותית ממחיר סליקת השוק לטווח הארוך.[דרוש מקור] באופן דומה, בשוק הדיור בנדל"ן בארצות הברית ניתן לקבוע את מחירי השמאות על ידי מאפיינים קצרי טווח או ארוכי טווח, בהתאם לגורמי ההיצע והביקוש לטווח הקצר. זה יכול לגרום לשינויים גדולים במחיר עבור נכס במיקום אחד.[דרוש מקור]
התחרות מחייבת את הקיימות של חברות מרובות, ולכן היא משכפלת עלויות קבועות. במספר מצומצם של מוצרים ושירותים, מבנה העלויות המתקבל פירושו שייצור מספיק חברות כדי להשפיע על תחרות עשוי להיות לא יעיל. מצבים אלה ידועים כמונופולים טבעיים ובדרך כלל ניתנים באופן ציבורי או מוסדרים היטב. [29]
תחרות בינלאומית משפיעה באופן דיפרנציאלי על מגזרים של כלכלות לאומיות. על מנת להגן על התומכים הפוליטיים, רשויות הממשלות לנקוט באמצעי הגנה כגון מכסים להפחתת התחרות. [30]
נוהג הוא נגד תחרות אם הוא מעוות באופן לא הוגן תחרות חופשית ויעילה בשוק. דוגמאות כוללות קרטליזציה וירוקי -עד. [31]
תחרות כלכלית בין מדינות (מדינות, מדינות) כמושג פוליטי-כלכלי צצה בדיוני סחר ומדיניות בעשורים האחרונים של המאה ה -20. תאוריית התחרות גורסת כי בעוד שצעדי פרוטקציוניזם עשויים לספק תרופות לטווח קצר לבעיות כלכליות הנגרמות על ידי יבוא, על חברות ומדינות להתאים את תהליכי הייצור שלהן לטווח הארוך כדי לייצר את המוצרים הטובים ביותר במחיר הנמוך ביותר. באופן זה, גם ללא פרוטקציוניזם, המוצרים המיוצרים שלהם מסוגלים להתחרות בהצלחה מול מוצרים זרים הן בשווקים מקומיים והן בשווקים זרים. התחרות מדגישה את השימוש ביתרון השוואתי להפחתת גירעונות הסחר על ידי ייצוא כמויות גדולות יותר של סחורות שמדינה מסוימת מצטיינת בייצור, ובמקביל מייבאת כמויות מינימליות של סחורות שקשה יחסית או יקרות לייצור. ניתן להשתמש במדיניות סחר לקביעת הסכמי שלטון חוק חד-צדדי ורב-צדדי המגנים על שווקים גלובליים הוגנים ופתוחים. מדיניות הסחר חשובה אמנם להצלחתן הכלכלית של מדינות, אך התחרותיות מגלמת את הצורך לטפל בכל ההיבטים המשפיעים על ייצור סחורות שיצליחו בשוק העולמי, כולל אך לא מוגבל לקבלת החלטות ניהוליות, עלויות עבודה, הון והובלה., החלטות השקעה מחדש, רכישה וזמינות של הון אנושי, קידום ומימון יצוא, והגדלת פריון העבודה.
התחרות נובעת ממדיניות מקיפה השומרת על סביבת מסחר גלובלית חיובית עבור היצרנים ומעודדת חברות מקומיות לעבוד על עלויות ייצור נמוכות יותר תוך העלאת איכות התפוקה כדי שיוכלו לנצל סביבות מסחר נוחות.[32] תמריצים אלה כוללים מאמצים לקידום יצוא ומימון יצוא - כולל תוכניות מימון המאפשרות לחברות קטנות ובינוניות לממן את עלויות ההון של ייצוא טובין. [33] בנוסף, מסחר בקנה מידה עולמי מגביר את החוסן של התעשייה האמריקאית על ידי הכנת חברות להתמודד עם שינויים בלתי צפויים בסביבות הכלכליות המקומיות והעולמיות, כמו גם שינויים בתעשייה שנגרמו על ידי התקדמות טכנולוגית מואצת. לדברי הכלכלן מייקל פורטר, "A התחרותיות של האומה תלויה ביכולת התעשייה שלה לחדש ולשדרג. " [34]
התומכים במדיניות המתמקדת בהגברת התחרות טוענים כי חקיקת אמצעי הגנה בלבד יכולה לגרום לניוון של התעשייה המקומית על ידי בידודם מכוחות עולמיים. עוד הם טוענים כי לעיתים קרובות פרוטקציוניזם הוא תיקון זמני לבעיות גדולות יותר, הבסיסיות: היעילות והאיכות של הייצור המקומי. הסברה לתחרות האמריקאית החלה לצבור תאוצה משמעותית בדיונים על מדיניות וושינגטון בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים כתוצאה מהגברת הלחץ על קונגרס ארצות הברית להנהיג ולהעביר חקיקה המגדילה את המכסים והמכסות בכמה תעשיות גדולות הרגישות ליבוא. פקידי סחר ברמה גבוהה, כולל נציבים בנציבות הסחר הבינלאומית של ארצות הברית, הצביעו על הפערים במנגנוני החקיקה והמשפטים הקיימים לפתרון סוגיות של תחרות והקלה ביבוא. הם דגלו במדיניות להתאמה של תעשיות ועובדים אמריקאיים המושפעים מהגלובליזציה ותלות לא פשוטה בהגנה. [35]
עם התרחבות הסחר העולמי לאחר מיתון 1979–1982, כמה תעשיות אמריקאיות, כמו ענפי הפלדה והרכב, ששגשגו זה מכבר בשוק מקומי גדול, נחשפו יותר ויותר לתחרות זרה. התמחות, שכר נמוך יותר ועלויות אנרגיה נמוכות יותר אפשרו למדינות מתפתחות להיכנס לשוק העולמי לייצא כמויות גבוהות של סחורות בעלות נמוכה לארצות הברית. במקביל, צעדים אנטי-אינפלציוניים מקומיים (למשל שיעורי ריבית גבוהים יותר שקבעה הפדרל ריזרב) הובילו לעלייה של 65% בשער החליפין של הדולר האמריקני בתחילת שנות השמונים. הדולר החזק יותר פעל למעשה כמס שווה באחוזים על היצוא האמריקאי וסבסוד של אחוזים שווים על יבוא חוץ.[36] יצרנים אמריקאים, בעיקר יצרנים, התקשו להתחרות גם מעבר לים וגם בשוק האמריקאי, מה שגרם לקריאות לחקיקה חדשה להגנה על תעשיות מקומיות. [37] בנוסף, המיתון בין השנים 82–1979 לא הראה את תכונותיו של מחזור יבוא מיתוני טיפוסי, שבו היבוא יורד זמנית בזמן שפל וחוזר לקדמותו במהלך ההתאוששות. בשל שער הדולר הגבוה, היבואנים עדיין מצאו שוק נוח בארצות הברית למרות המיתון. כתוצאה מכך, היבוא המשיך לעלות בתקופת המיתון והתגבר עוד בתקופת ההתאוששות, מה שהביא לגירעון סחר גבוה בכל הזמנים ושיעור חדירת היבוא. שער הדולר הגבוה בשילוב עם שיעורי ריבית גבוהים יצרו גם זרם של זרמי הון זרים לארצות הברית והפחיתו את אפשרויות ההשקעה עבור עסקים ואנשים פרטיים אמריקאים.
ענף הייצור הושפע ביותר מהערך הדולרי הגבוה. בשנת 1984 עמד תחום הייצור בפני שיעורי חדירה ליבוא של 25%. [38] ה"סופר דולר "הביא לייבוא גבוה במיוחד של מוצרים מיוצרים במחירים מדוכאים. תעשיית הפלדה בארצות הברית עמדה בפני שילוב של אתגרים מגידול הטכנולוגיה, קריסה פתאומית של שווקים עקב ריביות גבוהות, עקירה של יצרנים גדולים משולבים, מבנה עלויות בלתי תחרותי יותר ויותר עקב הגדלת השכר והסתמכות על חומרי גלם יקרים, והגדלת תקנות הממשלה. סביב עלויות סביבתיות ומיסים. ללחצים אלה נוסף פגיעת היבוא שנגרמה על ידי יצרנים זרים זולים בעלות נמוכה, ולעיתים יעילה יותר, שמחירם דוכא עוד יותר בשוק האמריקני על ידי הדולר הגבוה.
חוק הסחר משנת 1984 פיתח הוראות חדשות לסיוע בהתאמה, או סיוע לתעשיות שנפגעות משילוב של יבוא וסביבת תעשייה משתנה. היא טענה כי כדרישה לקבלת הקלות תעשיית הפלדה תידרש ליישם אמצעים כדי להתגבר על גורמים אחרים ולהסתגל לשוק משתנה. [39] המעשה התבסס על הוראות חוק הסחר משנת 1974 ופעל להרחיב את המסחר העולמי, במקום להגבילו, כאמצעי לשיפור הכלכלה האמריקאית. לא זו בלבד שהמעשה הזה העניק לנשיא סמכות רבה יותר במתן הגנות על תעשיית הפלדה, אלא גם העניק לנשיא את הסמכות לליברל את הסחר עם כלכלות מתפתחות באמצעות הסכמי סחר חופשי (FTA) תוך הרחבת מערכת ההעדפות הכללית. החוק ביצע גם עדכונים משמעותיים לתרופות ולתהליכים ליישוב סכסוכי סחר מקומי. [40]
הפגיעה שנגרמה על ידי יבוא המחוזקת מערך הדולר הגבוה הביאה לאובדן מקומות עבודה בענף הייצור, לרמת חיים נמוכה יותר, שהפעילה לחץ על הקונגרס וממשל רייגן ליישם אמצעי הגנה. יחד עם זאת, תנאים אלה הביאו לדיון רחב יותר סביב הצעדים הדרושים לפיתוח משאבים מקומיים ולקידום התחרות בארצות הברית. צעדים אלה כוללים הגדלת השקעה בטכנולוגיה חדשנית, פיתוח הון אנושי באמצעות השכלה והכשרה של עובדים, והפחתת עלויות אנרגיה ותשומות ייצור אחרות. תחרותיות היא מאמץ לבחון את כל הכוחות הדרושים לבניית כוחם של תעשיות המדינה להתחרות ביבוא. [41]
בשנת 1988 התקבל חוק סחר חוץ ותחרותיות של אומניבוס. מטרתו הבסיסית של החוק הייתה לחזק את יכולתה של אמריקה להתחרות בשוק העולמי. היא שילבה שפה על הצורך להתייחס למקורות התחרות האמריקאית ולהוסיף הוראות חדשות להטלת הגנת היבוא. החוק לקח בחשבון את מדיניות הייבוא והייצוא של ארצות הברית והציע לספק לתעשיות הקלה יעילה יותר ביבוא וכלים חדשים לחטט שווקים זרים פתוחים לעסקים אמריקאים. [42] סעיף 201 לחוק הסחר משנת 1974 קבע חקירות בענפים שנפגעו משמעותית מהיבוא. חקירות אלה, שנערכו על ידי USITC, הביאו לסדרת המלצות לנשיא ליישם הגנה לכל ענף. הגנה הוצעה רק לתעשיות שבהן נמצא כי היבוא הוא הגורם החשוב ביותר לפגיעה על פני מקורות פגיעה אחרים. [43]
סעיף 301 לחוק סחר חוץ ותחרותיות של אומניבוס משנת 1988 הכיל הוראות לארצות הברית כדי להבטיח סחר הוגן על ידי מענה להפרות של הסכמי סחר ולפעילות בלתי סבירה או בלתי מוצדקת המסכנת ממשלות זרות. הוראת משנה של סעיף 301 התמקדה בהבטחת זכויות קניין רוחני על ידי זיהוי מדינות השוללות הגנה ואכיפה של זכויות אלה, וכפוף להן לחקירות על פי הוראות סעיף 301 הרחבות יותר .[44]הרחבת הגישה של ארצות הברית לשווקים זרים והגנה על שווקים מקומיים שיקפו התעניינות מוגברת במושג התחרות הרחב יותר עבור היצרנים האמריקאים. [45] תיקון אומניבוס, שהוצג במקור על ידי נציג. דיק ספרד, נחתם לתוקף על ידי הנשיא רייגן בשנת 1988 וחודש על ידי הנשיא ביל קלינטון ב -1994 וב -1999. [46]
בעוד שמדיניות התחרות החלה לצבור אחיזה בשנות השמונים, בשנות התשעים היא הפכה לשיקול קונקרטי בקביעת המדיניות, שהגיעה לשיאה בסדר היום הכלכלי והמסחרי של הנשיא קלינטון. מדיניות סחר חוץ ותחרותיות של אומניבוס פגה בשנת 1991; קלינטון חידשה אותו בשנת 1994, מה שמייצג חידוש התמקדות במדיניות סחר מבוססת תחרות.
על פי מועצת המשנה של המועצה למדיניות התחרותיות בנושא מדיניות סחר, שפורסמה בשנת 1993, ההמלצה העיקרית של ממשל קלינטון הנכנס הייתה להפוך את כל היבטי התחרות לעדיפות לאומית. המלצה זו כללה יעדים רבים, כולל שימוש במדיניות סחר ליצירת שווקים גלובליים פתוחים והוגנים ליצואנים בארצות הברית באמצעות הסכמי סחר חופשי ותיאום מדיניות מקרו-כלכלית, יצירת וביצוע אסטרטגיית צמיחה מקומית מקיפה בין סוכנויות ממשלתיות, קידום "מנטליות יצוא", הסרת ייצוא תמריצים והתחייבות למאמצי מימון וקידום יצוא.
מועצת המשנה לסחר גם המליצה על שילוב מדיניות התחרות במדיניות הסחר לצורך יעילות מרבית, וקבעה "מדיניות הסחר לבדה אינה יכולה להבטיח את התחרותיות של ארצות הברית". במקום זאת, מועצת המשנה טענה כי מדיניות הסחר חייבת להיות חלק מאסטרטגיה כוללת הממחישה מחויבות בכל רמות המדיניות להבטיח את שגשוגנו הכלכלי העתידי.[32] מועצת המשנה טענה כי גם אם היו שווקים פתוחים ותמריצים מקומיים לייצוא, היצרנים האמריקאים עדיין לא יצליחו אם הסחורה שלהם לא תוכל להתחרות במוצרים זרים באופן גלובאלי וגם מקומי.
בשנת 1994, ההסכם הכללי על מכסים וסחר (GATT) הפך לארגון הסחר העולמי (WTO), ויצר רשמית פלטפורמה ליישוב סכסוכי סחר לא הוגנים ומערכת משפט עולמית לטיפול בהפרות ואכיפת הסכמי סחר. הקמת ה- WTO חיזקה את מערכת הסדרת הסכסוכים הבינלאומית שפעלה במנגנון ה- GATT הרב-צדדי הקודם. באותה שנה, 1994, התרחש גם הסכם הסחר החופשי בצפון אמריקה (NAFTA), שפתח שווקים ברחבי ארצות הברית, קנדה ומקסיקו.[47]
בשנים האחרונות מושג התחרות התגלה כפרדיגמה חדשה בהתפתחות הכלכלית. התחרות לוכדת את המודעות הן למגבלות והן לאתגרים שמציבה התחרות העולמית, בתקופה בה פעולה ממשלתית אפקטיבית מוגבלת במגבלות תקציביות והמגזר הפרטי עומד בפני חסמים משמעותיים להתחרות בשוק המקומי והבינלאומי. דו"ח התחרותיות העולמי של הפורום הכלכלי העולמי מגדיר את התחרותיות כ"מכלול המוסדות, המדיניות והגורמים הקובעים את רמת הפריון של מדינה ". [48]
המונח משמש גם להתייחסות במובן רחב יותר לתחרות הכלכלית של מדינות, אזורים או ערים. לאחרונה, מדינות בוחנות יותר ויותר את התחרות שלה בשווקים העולמיים. אירלנד (1997), ערב הסעודית (2000), יוון (2003), קרואטיה (2004), בחריין (2005), הפיליפינים (2006), גיאנה, הרפובליקה הדומיניקנית וספרד (2011) [49] הן רק כמה דוגמאות ל מדינות שיש בהן גופים מייעצים או סוכנויות ממשלתיות מיוחדות העוסקות בבעיות תחרות. אפילו אזורים או ערים, כמו דובאי או חבל הבסקים (ספרד), שוקלים להקים גוף כזה.
המודל המוסדי המיושם במקרה של תוכניות תחרותיות לאומיות (NCP) משתנה ממדינה למדינה, אולם ישנם כמה מאפיינים נפוצים. מבנה המנהיגות של NCP נשען על תמיכה חזקה מצד הרשות הפוליטית הגבוהה ביותר. תמיכה ברמה גבוהה מעניקה אמינות אצל הגורמים המתאימים במגזר הפרטי. בדרך כלל, במועצה או בגוף המנהל יהיו מנהיגים מוגדרים במגזר הציבורי (נשיא, סגן נשיא או שר) ונשיא משותף שנלקח מהמגזר הפרטי. על אף תפקידו של המגזר הציבורי בגיבוש אסטרטגיה, פיקוח ויישום, על תוכניות תחרות לאומיות להיות מובילות חזקות ודינמיות מהמגזר הפרטי בכל הרמות - ארציות, מקומיות ומשרד. מלכתחילה על התוכנית לספק אבחון ברור לבעיות העומדות בפני המשק וחזון משכנע הפונה למערך רחב של גורמים שמוכנים לחפש שינוי וליישם אסטרטגיית צמיחה מכוונת כלפי חוץ. לבסוף, רוב התוכניות חולקות דעה משותפת לגבי חשיבותן של רשתות חברות או "אשכולות" כמנהלות מארגנות לפעולה קולקטיבית. בהתבסס על גישה מלמטה למעלה, תוכניות התומכות בהתאגדות בקרב מנהיגות עסקית פרטית, ארגוני חברה אזרחית, מוסדות ציבור ומנהיגות פוליטית יכולות לזהות טוב יותר חסמי תחרות לפתח החלטות משותפות בנוגע למדיניות ולהשקעות אסטרטגיות; ולהניב תוצאות טובות יותר ביישום.
תחרות לאומית אמורה להיות חשובה במיוחד עבור כלכלות קטנות ופתוחות, הנשענות על סחר, ובדרך כלל על השקעות זרות ישירות, כדי לספק את המידה הדרושה לעלייה בפריון כדי להוביל לעלייה ברמת החיים. המועצה הלאומית לתחרות באירלנד משתמשת במבנה פירמידה של תחרותיות כדי לפשט את הגורמים המשפיעים על התחרות הלאומית. הוא מבחין במיוחד בין תשומות מדיניות ביחס לסביבה העסקית, התשתית הפיזית ותשתית הידע ובין התנאים המהותיים של תחרותיות שיוצרים תשומות מדיניות טובות, כולל מדדי ביצועים עסקיים, פרודוקטיביות, היצע עבודה ומחירים / עלויות לעסקים.
תחרות חשובה לכל כלכלה שחייבת להסתמך על סחר בינלאומי כדי לאזן בין יבוא אנרגיה וחומרי גלם. האיחוד האירופי (איחוד האירופי) עיגן את המחקר והתפתחות טכנולוגית (מו"פ) בחוזה שלה על מנת להפוך לתחרותי יותר. בשנת 2009, 12 מיליארד אירו מתקציב האיחוד האירופי [50] (בסך כולל של 133.8 מיליארד אירו) יועברו לפרויקטים להגברת התחרות באירופה. הדרך של האיחוד האירופי להתמודד עם תחרות היא השקעה בחינוך, מחקר, חדשנות ותשתיות טכנולוגיות. [51] [52]
המועצה הבינלאומית לפיתוח כלכלי (IEDC) [53] בוושינגטון הבירה פרסמה את "סדר היום החדשנות: הצהרת מדיניות בנושא תחרותיות אמריקאית". מאמר זה מסכם את הרעיונות שהובאו בפורום IEDC הפדרלי בשנת 2007 ומספק המלצות מדיניות למפתחים כלכליים ולקובעי מדיניות פדרליים שמטרתם להבטיח שאמריקה תישאר תחרותית ברחבי העולם לאור האתגרים המקומיים והבינלאומיים הנוכחיים.
השוואות בינלאומיות של תחרות לאומית נערכות על ידי הפורום הכלכלי העולמי, בדו"ח התחרותיות הגלובלי שלו, והמכון לפיתוח ניהול, [54] בספר השנה התחרותי העולמי שלו. [55]
ניתוחים מלומדים של התחרות הלאומית היו בעיקר תיאורים איכותיים. [56] נעשו מאמצים שיטתיים של אקדמאים להגדיר באופן משמעותי ולנתח כמותית את התחרותיות הלאומית,[57] כאשר הקובעים של תחרותיות לאומית מעוצבים כלכלית. [58]
תוכנית בחסות ממשלת ארצות הברית תחת ממשל רייגן בשם פרויקט סוקרטס, הוקמה כדי 1) לקבוע מדוע התחרות בארצות הברית הולכת ופוחתת, 2) ליצור פתרון להחזרת התחרות בארצות הברית. צוות סוקרטס בראשותו של מייקל סעקורה, פיזיקאי, בנה מערכת מודיעין מקורית שתחקור את כל התחרות של האנושות מראשית הזמן. המחקר הביא לעשרה ממצאים ששימשו כמסגרת ל"מערכת האסטרטגיה התחרותית של סוקרטס ". בין עשרת הממצאים על התחרות היה כי 'המקור לכל היתרון התחרותי הוא היכולת לגשת ולהשתמש בטכנולוגיה כדי לספק את צורכי הלקוח אחד או יותר טוב יותר ממתחרים, שם הטכנולוגיה מוגדרת כשימוש כלשהו במדע להשגת פונקציה'. [59]
כמה כלכלני פיתוח מאמינים שחלק נכבד ממערב אירופה נפל כעת מאחורי הדינמיקה ביותר בקרב המדינות המתעוררות באסיה, בייחוד מכיוון שהאחרונות אימצו מדיניות טובה יותר להשקעות ארוכות טווח: מנגנוני ההתאמה הקשים שהוטלו עליהם באופן פתאומי על ידי קרן המטבע והבנק העולמי במהלך 'משבר אסיה' 1997–1998 [...] מה שהשיגו בעשר השנים האחרונות מדהים יותר מכך: הם נטשו בשקט את " קונצנזוס וושינגטון ". [ הפרספקטיבה הנאו-קלאסית הדומיננטית] על ידי השקעה מאסיבית בפרויקטי תשתית [...] גישה פרגמטית זו הוכיחה עצמה כמוצלחת מאוד. "[60]
ניתן למדוד את ההתקדמות היחסית של תשתית התחבורה של המדינה באמצעות מדדים כמו מדד תשתיות תחבורה מסילה (שונה) (M-RTI או פשוט 'RTI') המשלב מדדי יעילות עלות ומהירות ממוצעת [61]
בעוד שהתחרות מובנת בקנה מידה מקרו, כמדד ליתרון או חסרון של מדינה במכירת מוצריה בשווקים בינלאומיים. תחרות סחר יכולה להיות מוגדרת כיכולת של חברה, תעשייה, עיר, מדינה או מדינה לייצא יותר במונחי ערך מוסף ממה שהיא מייבאת.
שימוש ברעיון פשוט למדידת גבהים שחברות יכולות לטפס עליהם עשוי לסייע בשיפור ביצוע האסטרטגיות. ניתן למדוד תחרות בינלאומית על פי מספר קריטריונים, אך מעטים הם גמישים ורב-גוניים ליישום בכל הרמות כמו מדד התחרותיות המסחרי (TCI). [62]
ניתן לגבש TCI כיחס בין יתרת המט"ח (FX) לסך המט"ח כמפורט במשוואה להלן. זה יכול לשמש כמדד לקביעת בריאות של סחר חוץ, היחס הולך מ − 1 ל 1; היחס הגבוה יותר מעיד על תחרות גבוהה יותר בסחר בינלאומי.
על מנת לזהות חברות יוצאות דופן, ניתן להעריך את המגמות ב- TCI לאורך כל חברה ומדינה. הרעיון הפשוט של מדד התחרותיות המסחרי (TCI) יכול להיות כלי רב עוצמה לקביעת יעדים, איתור דפוסים ויכול לעזור גם באבחון סיבות ברמות שונות. בשימוש מושכל בשילוב עם היקף הייצוא, TCI יכולה לתת תצוגה מהירה של מגמות, אמות מידה ופוטנציאל. למרות שנמצא שיש מתאם חיובי בין הרווחים לרווחי המט"ח, איננו יכולים להסיק באופן עיוור שהעלייה ברווחים נובעת מגידול ברווחי המט"ח. ה- TCI הוא קריטריון יעיל, אך יש להשלים אותו עם קריטריונים אחרים כדי לקבל מסקנות טובות יותר.
לא כלכלנים מסכימים לביצוע של תחרות מושלמת. יש ויכוח סביב עד כמה זה רלוונטי לשווקים בעולם האמיתי והאם זה צריך להיות מבנה שוק שיש להשתמש בו כמדד.
כלכלנים נאו-קלאסיים מאמינים כי תחרות מושלמת יוצרת מבנה שוק מושלם, עם התוצאות הכלכליות הטובות ביותר האפשריות הן עבור הצרכנים והן עבור החברה. באופן כללי, הם לא טוענים שמודל זה מייצג את העולם האמיתי. כלכלנים נאו-קלאסיים טוענים שתחרות מושלמת יכולה להיות שימושית, ורוב הניתוחים שלהם נובעים מעקרונותיה[63].
כלכלנים הביקורתיים על ההסתמכות הנאו-קלאסית על תחרות מושלמת בניתוחם הכלכלי סבורים כי ההנחות המובנות במודל אינן כה מציאותיות, עד שהמודל אינו יכול לייצר תובנות משמעותיות. השורה השנייה של המבקר לתחרות מושלמת היא הטענה שהיא אפילו לא תוצאה תאורטית רצויה.[63] כלכלנים אלה סבורים כי הקריטריונים והתוצאות של תחרות מושלמת אינם משיגים שיווי משקל יעיל בשוק ומבני שוק אחרים משמשים טוב יותר כמדד בתוך הכלכלה.
קרוגמן (1994) מצביע על הדרכים שבהן הקריאה לתחרות לאומית גדולה יותר מחפה על בלבול אינטלקטואלי וטוענת כי בהקשר של מדינות, פריון הוא מה שחשוב ו"המדינות המובילות בעולם אינן, במידה כלשהי חשובה, בתחרות כלכלית עם אחד את השני." קרוגמן מזהיר כי חשיבה במונחים של תחרות עלולה להוביל לבזבזנות בזבזנית, פרוטקציוניזם, מלחמות סחר ומדיניות רעה.[64] כפי שמגדיר זאת קרוגמן בסגנונו החריף והתוקפני "אז אם אתה שומע מישהו אומר משהו בסגנון 'אמריקה זקוקה לפרודוקטיביות גבוהה יותר כדי שתוכל להתחרות בכלכלה העולמית של ימינו', לא משנה מי הוא, או עד כמה הוא נשמע סביר. יכול להיות שהוא לובש שלט ניאון מהבהב שכתוב עליו: 'אני לא יודע על מה אני מדבר'. "
אם למושג תחרות לאומית יש משמעות מהותית כלשהי, עליה לשכן בגורמים הנוגעים לאומה שמאפשרת פרודוקטיביות ולצד ביקורת על תפיסות ערפיליות ושגויות של תחרות לאומית, יש לפרט[57]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.