kreikkalaisten aakkosten 1. kirjain From Wikipedia, the free encyclopedia
Alfa (isona kirjaimena Α, pienenä α, kreik. άλφα) on kreikkalaisen kirjaimiston ensimmäinen kirjain. Sillä merkitään laveaa väljää vokaalia, joka ääntyi alun perin muinaiskreikassa joko lyhyenä [a] tai pitkänä [aː], mutta nykykreikassa aina lyhyenä. Kreikkalaisissa numeroissa alfan lukuarvo on 1.[1]
Latinalaisessa kirjaimistossa alfaa vastaa kirjain A/a ja kyrillisessä kirjaimistossa muodoltaan samannäköinen kirjain А/а. Suomen kieleen alfa translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta a.
Alfa on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta (alf tai tarkemmin translitteroituna ʾalf), joka ei tosin äänteellisesti edustanut vokaalia vaan kreikkalaisille vierasta glottaaliklusiilia [ʔ]. Kirjaimen alkuperäinen muoto ilmeisesti kuvasti härän päätä, jonka kaksi sarvea osoittivat oikealle tai yläviistoon; kreikkalainen suuraakkonen Α on kuitenkin kääntynyt ylösalaisin, niin että ”sarvet” osoittavat alaspäin.[2] Muodoltaan pyöreähkö kreikkalainen pienaakkonen α puolestaan muistuttaa silmukkaa, jonka päät risteävät kirjaimen oikealla sivulla.
Arkaaisissa kirjaimistoissa alfa oli usein vielä ”kyljellään” foinikialaisen esikuvan tavoin. Myöhemmin se kääntyi nykyiseen asentoon.[3] Alfa oli käytössä kaikissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, ja sen muoto oli niissä kaikissa suhteellisen samanlainen ja muistutti jo paljon kirjaimen nykyistä muotoa.[4]
Epigrafisissa lähteissä alfasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:[5]
Kansainväliseen foneettiseen kirjaimistoon (IPA) sisältyy erikseen niin sanottu latinalainen alfa ɑ, joka muistuttaa kreikkalaista pienaakkosta, mutta tapaa olla oikealta sivultaan suoralinjaisempi (joissain kirjasinlajeissa tai -leikkauksissa ja etenkin käsin kirjoitettaessa myös latinalainen pienaakkonen a saattaa näyttää samalta kuin latinalainen alfa, mutta usein pienaakkosessa a silmukkaosa on pienempi ja oikealta sivulta sen yläpuolelle kurottuu kaari). Foneettisessa kirjoituksessa latinalaisella alfalla merkitään laveaa väljää takavokaalia, jota suomen oikeinkirjoituksessa lähinnä vastaa a-kirjain. Latinalainen ylösalainen alfa ɒ puolestaan merkitsee vastaavanlaista mutta lavean sijasta pyöreänä ääntyvää vokaalia.
Kummastakin foneettisesta kirjaimesta on lisäksi kehitetty suuraakkonen, joka on muodoltaan kuin isonnettu pienaakkonen. Suuraakkosia ei tarvita foneettisessa kirjoituksessa, mutta niitä voidaan käyttää pienaakkosten ohella eräiden kielten oikeinkirjoituksessa.
Tietokoneissa alfa koodataan eri merkistöissä seuraavasti:
Merkki | Unicode | Selite | HTML-viittaus | ISO 8859-7 |
---|---|---|---|---|
Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä[7] | ||||
Α | U+0391 | kreikkalainen suuraakkonen alfa[8] | Α Α Α |
0xC1 |
α | U+03B1 | kreikkalainen pienaakkonen alfa[8] | α α α |
0xE1 |
IPA-täydennyksiä[9] | ||||
ɑ | U+0251 | latinalainen pienaakkonen alfa | ɑ ɑ |
|
ɒ | U+0252 | latinalainen pienaakkonen ylösalainen alfa | ɒ ɒ | |
Latinalaisen merkistön laajennusosa C[10] | ||||
Ɑ | U+2C6D | latinalainen suuraakkonen alfa | Ɑ Ɑ |
|
Ɒ | U+2C70 | latinalainen suuraakkonen ylösalainen alfa | Ɒ Ɒ | |
Matemaattisia operaattoreita[11] | ||||
∝ | U+221D | verrannollisuuden merkki | ∝ ∝ ∝ |