brittiläinen laulaja From Wikipedia, the free encyclopedia
Joe Robert Cocker (20. toukokuuta 1944 Sheffield, Yhdistynyt kuningaskunta – 21. joulukuuta 2014 Crawford, Yhdysvallat) oli brittiläinen laulaja. Hänet tunnettiin karheasta äänestään, jolla hän saavutti listamenestystä etenkin 1970-luvun alussa ja 1980-luvulla.[1]
Joe Cocker | |
---|---|
Joe Cocker vuonna 1970. |
|
Henkilötiedot | |
Syntynyt | 20. toukokuuta 1944 |
Kuollut | 21. joulukuuta 2014 (70 vuotta) |
Muusikko | |
Laulukielet | englanti |
Aktiivisena | 1959–2014 |
Tyylilajit | blues rock |
Soittimet | laulu |
Levy-yhtiöt | Regal Zonophone (käännä suomeksi), A&M Records, Capitol Records, Island Records, Decca Records, IL, Chrysalis Records, DJM Records ja The Rocket Record Company |
Aiheesta muualla | |
www.cocker.com | |
[ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]
|
Tätä artikkelia tai sen osaa on pyydetty päivitettäväksi, koska sen sisältö on osin vanhentunut. Voit auttaa Wikipediaa parantamalla artikkelia. Lisää tietoa saattaa olla keskustelusivulla. Tarkennus: Uran myöhemmät vaiheet ennen kuolemaa jäävät lähes kokonaan paitsioon. |
Cocker valmistui sheffieldiläisestä ammattikoulusta ja teki aluksi töitä kaasuasentajana. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli The Cavaliers, jossa hän soitti rumpuja ja huuliharppuja vuodesta 1959 alkaen. Kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli yhtyeen laulusolisti, ja yhtye vaihtoi nimekseen Vance Arnold and the Avengers. Yhtye julkaisi singlejä kotipaikkakunnallaan ja keikkaili The Holliesin ja The Rolling Stonesin kanssa.[1]
Decca tarjosi Cockerille sopimusta vuonna 1964. Hän levytti version Beatlesin kappaleesta ”I’ll Cry Instead” ja esiintyi Manfred Mannin lämmittelijänä. Hän ei kuitenkaan saavuttanut vielä menestystä ja palasi kaasuasentajan työhönsä.[1]
Cocker ja kosketinsoittaja Chris Stainton kokosivat vuonna 1965 The Grease Bandin yhdessä neljän muun muusikon kanssa. Yhtye soitti Motown-covereita pohjoisen Englannin pubeissa vuoteen 1967 asti, kunnes tuottaja Denny Cordell ryhtyi Cockerin manageriksi ja suostutteli yhtyeen siirtymään Lontooseen. Cockerin ja Staintonin kappale ”Marjorine” oli pieni hitti Britanniassa. Yhtye levytti albumin With a Little Help from My Friends vuonna 1968. Albumin nimikkokappale, joka oli Beatles-cover, nousi Englannin listaykköseksi. Cocker esitti kappaleen vuonna 1969 Woodstock-festivaalissa, jonka ansiosta myös Cockerin luonteenomainen tapa väännellä käsiään laulaessaan tuli tunnetuksi.[1]
Albumi Joe Cocker! (1970) sai hyvät arvostelut ja menestyi listoilla, ja albumilta otettu ”She Came in Through the Bathroom Window” menestyi singlelistoilla. Grease Bandin hajottua Cocker jatkoi Yhdysvaltain-kiertuettaan uudella yhtyeellään Mad Dogs and Englishmen.[2]
1970-luvun alkupuolella Cocker saavutti listamenestystä myös kappaleilla ”The Letter”, ”Cry Me a River” ja ”You Are So Beautiful”. Cocker kärsi tuolloin kuitenkin päihdeongelmista, ja vuosikymmenen lopulla hänen suosionsa oli jo hiipunut.[1]
Cockerin ura lähti jälleen nousuun vuonna 1982, kun hänen Jennifer Warnesin kanssa esittämänsä elokuvakappale ”Up Where We Belong” nousi listaykköseksi ja sai Oscar-palkinnon.[1][2] Sen jälkeen Cocker saavutti lisää menestystä esittämillään elokuvakappaleilla kuten ”You Can Leave Your Hat On” (1986) ja ”When the Night Comes” (1990).[1] Cockerin albumit saavuttivat menestystä myös 2000-luvulla, ja hänen 20. studioalbuminsa Hymn for My Soul nousi brittilistan top-10:een.[2]
Cocker kuoli joulukuussa 2014 keuhkosyöpään 70 vuoden ikäisenä.[2][3]
Joe Cocker esiintyi Suomessa ainakin seuraavina kertoina:[4]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.