From Wikipedia, the free encyclopedia
Harsosääsket (Sciaridae) on laaja sääskiheimo, jonka eräät lajit elävät sisällä asuinhuoneissa. Toistaiseksi maailmasta on nimetty noin 2 000 harsosääskilajia. Arvioiden mukaan nimettyjä lajeja on vasta noin 10–20 prosenttia maailman koko harsosääskien lajimäärästä. Suomessa tavataan noin 300 lajia.[2]
Harsosääsket | |
---|---|
![]() |
|
Tieteellinen luokittelu | |
Kunta: | Eläinkunta Animalia |
Pääjakso: | Niveljalkaiset Arthropoda |
Luokka: | Hyönteiset Insecta |
Alaluokka: | Siipikantaiset Pterygota |
Ylälahko: | Neoptera |
Lahko: | Kaksisiipiset Diptera |
Alalahko: | Sääsket Nematocera |
Heimo: |
Harsosääsket Sciaridae Billberg, 1820[1] |
Suvut | |
|
|
Katso myös | |
Harsosääsket ovat hentorakenteisia, noin 2–3 mm:n pituisia, lentäviä hyönteisiä.[3] Niillä on pitkät, helminauhamaiset tuntosarvet sekä pitkät jalat. Ruumis on yleensä musta ja kyttyräselkäinen – takaruumis hoikka. Siipien suonitukselle on tyypillistä siiven kärkeen päättyvä heinähankokuvio.[4]
Harsosääsken toukat ovat jalattomia, ja niillä on musta pääkapseli. Väriltään toukat ovat lasimaisen läpikuultavia, muuttuen myöhemmin valkoisiksi. Täysikasvuisina toukat ovat 6–7 mm pitkiä.[4]
Harsosääskien toukat voivat muodostaa luonnossa aarremadoksi tai ketjukäärmeeksi kutsutun käärmemäisen kulkueen liittyessään yhteen lähtiessään etsimään ruokaa tai koteloitumaan. Käärmemäinen muoto saattaa hämätä saalistajia ja estää normaalisti kosteilla paikoilla eläviä toukkia kuivumasta. Aarremato voi olla useita metrejä pitkä.[5][6]
Harsosääskien elämänkierto (muna, kolme toukkavaihetta, kotelo ja aikuinen) kestää noin 3–4 viikkoa. Harsosääskien biologisessa torjunnassa voidaan käyttää ainakin harsosääskipetopunkkia (Hypoaspis miles) ja isosukkulaa (Steinernema feltiae).[7]
Harsosääskille alttiita koristekasveja ovat begonia, petunia, lehtikaktus, joulutähti, pelargoni, tulilatva, neilikka, esikko, liljat, syklaami ja orkideat. Harsosääsket ovat lisäksi yleisiä myös yrteillä, salaateilla, kurkuilla sekä tomaatilla. Harsosääskiä esiintyy erityisesti silloin, kun kasvualusta on riittävän kostea.
Aikuiset harsosääsket syövät levää, sienirihmastoa sekä kaikenlaista mätänevää orgaanista ainesta. Toukat syövät edellisten lisäksi pistokkaiden ja taimien hentoja hiusjuuria sekä kasvupisteen kallussolukkoa.[4]