From Wikipedia, the free encyclopedia
Talivili (ka taliteravili) on teravilja vorm, mis on võimeline talvituma[1].
Eestis kasvatatakse taliviljadena eeskätt rukist (talirukis) ja nisu (talinisu), vähesemal määral ka otra ja tritikut[1].
Taliviljade saagipotentsiaal on suviviljade omast u 1/3 võrra suurem[1]. Taliviljad on põllumajanduskultuurid, mis külvatakse sügisel ja koristatakse kevadel või suvel. Need taimed taluvad külma ning saavad kasvada ja areneda ka madalamatel temperatuuridel. Taliviljade hulka kuuluvad näiteks nisu, oder, rukis, hernes, kaer ja raps. Taliviljade kasvatamine on oluline osa põllumajanduslikust tootmisest, kuna need taimed suudavad täita toidu, sööda ja kütuse vajadusi. Taliviljade kasvatamine on eriti oluline põllumajanduspiirkondades, kus suvine kasvuperiood on lühike ja suvised põllukultuurid ei jõua korralikult valmida. Taliviljad on ka oluline osa mulla viljakuse säilitamisest, sest nende sügav juurestik aitab vältida erosiooni ning parandab mulla struktuuri ja bioloogilist mitmekesisust. [2]
Taliviljadel on vaja aega külmaga kohanemiseks, et taluda madalaid temperatuure. Jahedad sügisilmad aitavad taliviljadel saavutada külmakindlus. See protsess võtab aega kaheksa kuni kaksteist nädalat. Aktiivne kasvuperiood kestab esimesed neli kuni viis nädalat, mis nõuab taimede tervislikuks kasvuks soojemaid temperatuure. Nendel taliviljade taimedel, kellel on enne talvist külmumist välja arenenud vähemalt kaks-kolm lehega, on hea külmataluvus. Külmaga aklimatiseerumine algab siis, kui sügisesed temperatuurid langevad umbes +16 °C juurde. Erinevate taimeosade külmakindlus sõltub osadele mõjuvast temperatuurist, kusjuures taime külmakindel kiht sisaldab kudesid, mis on vajalikud taime ellujäämiseks. Kui külmakindla kihi temperatuur langeb talve lähenedes, aeglustub taimekasv märkimisväärselt ja aklimatiseerumine suureneb. Taliviljade maksimaalne külmakindlus saavutatakse tavaliselt hilissügisesel pärast maapinna külmumist.[3]
Hilissügisel on mullal suur soojusmahtuvus ja taimede külmataluvus on maksimaalne, mistõttu on madalate temperatuuride kahju taliviljadele vähetõenäoline. Pikenenud talvised külmaperioodid, eriti kaitsva lumekihi puudumisel, suurendavad kahjustumisriske. Pikemad kevadised külmaperioodid, mis oleksid taliviljadele ohtlikud, on Eestis väga haruldased, seega ei ole see Eestis probleemiks.[4]