From Wikipedia, the free encyclopedia
Finantsturg on turg, mille kaudu raha liigub neilt, kelle tulud on suuremad kui kulud, neile, kelle eelarve on puudujäägis[1] ehk finantsturg on koht, kus toimub finantsvahendite liikumine. Finantsturu olemasolu lubab investeeringuid paremini ajastada ning investeerida vajaduse korral, mitte siis, kui säästud lubavad.[1] Finantsturg on abiks kauplemisprotsessis börsil, kuid eelkõige reaalvarade soetamisel või laiendamisel.
![]() | See artikkel vajab toimetamist. (Mai 2017) |
![]() | Artikkel vajab vormindamist vastavalt Vikipeedia vormistusreeglitele. |
Finantsturge liigitatakse järgmiselt:
Finantsturgude eelis on standardiseeritud teenuste pakkumine, mis võimaldab turu paremat läbipaistvust ja likviidsust ning hinna objektiivset kujunemist turul.[2] Finantsturgudel kujunevad väärtpaberite hinnad nõudmise ja pakkumise tulemusena. Väärtpaberituru aktiivsuse näitajad on turu likviidsus, sügavus ja volatiilsus.[3]
Väärtpabereid saab jagada kolme rühma:
Optsioon annab selle omanikule õiguse, kuid mitte kohustuse müüa (osta) vastaspoolelt finantsvara varem kindlaksmääratud hinnaga.
Forvard ja futuur kohustavad lepingupooli tulevikus müüma (ostma) mingit finantsvara varem kokku lepitud ajal ja hinnaga.
Tuletisinstrumente kasutatakse näiteks riskide maandamiseks (eesmärk on tagada kindel rahakäive, muuta see prognoositavamaks ehk kindlustada end võimaliku kahju vastu, mis ületaks firma riskitolerantsi läve), spekulatsioonidel (eesmärk on teenida kasumit, kui alusvara hind liigub soovitud suunas) ja arbitraažil (eesmärk on teenida kasumit üle riskivaba intressimäära, võtmata riskile avatud positsiooni).
Aktsiate, võlakirjade ja teiste väärtpaberite hinda mõjutavad mitmesugused tegurid.[3]
Aktsia hinda mõjutavad kõige olulisemalt turgude tasemel:[1]
Aktsiate hinda mõjutavad kõige olulisemalt eraisikute tasemel:[1]
Erinevalt teistest finantsinstrumentidest (nt aktsiad) müüakse Võlakiri avalikkusele suhteliselt madala hinnaga. Võlakirja omanikul ei ole hääleõigust ja ta ei saa osa lisakasumist, sest talle makstakse ainult võlakirja intresse. Kui ettevõte otsustab emiteerida võlakirju, tuleb tal neid hinnata nii, et potentsiaalsetel investoritel tekiks ostmissoov. Finantsinstrumendi väärtus võrdub instrumendi oodatavate rahavoogude nüüdisväärtusega. Väärtuse määramiseks on vaja kalkuleerida oodatavad rahavood ja nõutav tulunorm. Ettevõttel tuleb otsustada, milline peaks olema:[3]
Võlakirja nimiväärtus on selle väärtus lunastamistähtajal. Võlakirja rahavood koosnevad perioodilistest kupongimaksetest ja lunastamistähtajal (e kustutustähtajal) tagasisaadavast nimiväärtusest. Kupongimakse varieeruvus sõltub võlakirjast ning mõjutab seega võlakirja turuväärtust. Mida suurem on kupongimakse, seda suurem on võlakirja turuväärtus.
Diskonteerimismäär on turul väljakujunev nõutav tulunorm kindla riski- ja tulutaseme juures ehk investorite nõutav tulunorm, mis on nende jaoks võlakirja investeerimise eeldus.
Turuväärtus ehk võlakirja väärtus on võlakirja tulevaste rahavoogude nüüdisväärtus.
Eritingimustel emiteeritud võlakirjade tulususe võrdlemiseks kasutatakse tihti võlakirja tulusust lunastustähtajani, mis on investori jaoks üks olulisemaid võlakirja väärtuse hindamise kriteeriumeid. See võimaldab investoril otsustada võlakirjade investeerimisväärtuse üle, võrreldes seda teiste rahapaigutusvõimalustega (nt pangahoiustega), mille tulusus on fikseeritud. Kui investor ostab võlakirja hinnaga, mis jääb alla lunastamisväärtuse, saab ta tulu peale intressitulu ka ostu- ja lunastamishinna vahest. Võrdsetel tingimustel on seetõttu odavamalt ostetud võlakiri tulusam.
Finantsturu peamised funktsioonid on:[4]
Finantsturge võib liigitada mitmeti: instrumentide tähtaegade, elutsükli ja liikide järgi.
Instrumentide tähtaegade järgi:[4]
Instrumendi elutsükli järgi:
Instrumentide liikide järgi:
Finantsturul on hulk osalejaid:[4]
Turuosalised on[5]
Finantsinspektsiooni juhatuse esimees Kilvar Kessler andis 3. mail 2016 Riigikogus peetud ettekandes saadikutele ülevaate inspektsiooni 2015. aasta tegevustest ning Eesti finantsturu hetkeolukorrast. Kessleri sõnul oli Eesti finantssektori seis 2015. aastal hea. Võis märgata suurenenud soovi siseneda Eesti reguleeritud finantsturule kas tegevusloa taotlemise, ettevõtte või olulise osaluse omandamisega. Mõned finantsvahendajad muutsid Eesti turul tegutsemise strateegiat. Krediidiasutuste antud laenude maht kasvas ja laenuportfelli kvaliteet püsis heal tasemel ning hoiuste maht suurenes. Investeerimisfondid kasvasid peamiselt kohustuslike pensionifondide kasvu tulemusena. Kindlustussektori näitajad olid samuti üldiselt head.[6]
Ärilehe majandustoimetuse reporter Romet Kreek on öelnud: "Juba sajandeid on finantsturud aidanud lahendada inimeste ja ettevõte probleeme. Ühtedel on raha üle ja neil on vaja seda paigutada kas turvaliselt, et raha säiliks või riskantsemalt, et teenida juurde. Teistel on raha puudu ja nad püüavad seda kaasata. Finantsturud ongi kohaks, kus raha vajavad ja pakkujad vahendajate abil kohtuvad."[7]