Rahvuslik Fašistlik Partei (itaalia keeles Partito Nazionale Fascista, PNF) oli Itaalia erakond, mille rajas Itaalia fašismi edendamiseks Benito Mussolini. Selle eelkäija oli Fasci Italiani di Combattimento.[1] Erakond oli Itaalias võimul 1922. aastast, kui fašistid marsiga Rooma võimule tulid, kuni 1943. aastani, kui fašism Itaalias kokku kukkus ja Mussolini Fašismi Suurnõukogu poolt tagandati. PNF-i õigusjärglane oli kuni teise maailmasõja lõpuni Itaalia Sotsiaalse Vabariigi aladel Vabariiklik Fašistlik Partei (PFR).
Rahvuslik Fašistlik Partei | |
---|---|
Partito Nazionale Fascista | |
![]() | |
Duce | Benito Mussolini |
Asutamine | 9. november 1921 |
Lõpetamine |
27. juuli 1943 (likvideerimine) 1. jaanuar 1948 (keelustamine) |
Peakorter | Palazzo Braschi, Rooma, Itaalia |
Ideoloogia |
Paremäärmuslus: Itaalia fašism |
Liikmete arv | u 10 miljonit (1930) |
Meediakanal | Il Popolo d'Italia |
Rahvusliku Fašistliku Partei põhiteesid olid itaalia rahvuslus ning Itaalia alade laiendamine ja taastamine, mida fašistid pidasid rahva ülimuslikkuse ja tugevuse lahutamatuks väljenduseks.[2][3] Itaalia fašistid pidasid Itaaliat Vana-Rooma järeltulijaks ja pärandi kandijaks.[4][2][3][1][5][6][7] Nad toetasid Itaalia Impeeriumi loomist, et kolooniate abil tekitada itaallastele juurde eluruumi ning Vahemeri enda kontrolli alla võtta.[8][9][10] Erakonda iseloomustas ka sotsiaalne konservatism.[11][12][13]
Fašistide ideaalne majandussüsteem oli korporatism, milles töötajad ja tööandjad moodustasid rahva majandusvajaduste täitmiseks sündikaadid ning panid koos riigiga paika majanduspoliitika.[14][15][16][17] Selle süsteemiga prooviti klassivõitluse asemel tekitada klassikoostööd.[18] Lisaks oldi tulised autarkia pooldajad.[19][20][21][22]
Itaalia fašism oli liberalismi vastane, kuid samas ei pooldanud ka reaktsionäärset tagasiminekut Prantsuse revolutsiooni-eelsesse aega, mida peeti tulevikku silmas pidades samuti vigaseks.[23][24] Fašism oli vastu ka marksistlikule sotsialismile, kuna see ei olnud rahvuslik.[25] Lisaks ei sobinud fašistidele ka Joseph de Maistre klassikaline konservatism.[26] Itaalia rahvusluse edu võtmeteks peeti traditisooni austamist, selget ja ühtset ajalootaju, pühendumist Itaalia moderniseerumisele ning usku sellesse, et Itaaliast saab Euroopa suurvõim.[27]
Rahvuslik Fašistlik Partei ja Vabariiklik Fašistlik Partei on ainsad kaks erakonda, mille taasasutamine on Itaalia põhiseadusega keelatud.
Vaata ka
- Fašistliku Itaalia sõnastik
- Fašism
- Fašism ja ideoloogia
- Itaalia fašism
- Revolutsiooniline rahvuslus
- Squadrismo
Viited
Välislingid
Wikiwand in your browser!
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.