From Wikipedia, the free encyclopedia
Konserveerimine ehitiste puhul on tegevus, millega takistatakse mälestise, muinsuskaitsealal asuva ehitise või nende osade edasist lagunemist. Konserveeritava objekti ehituslikel, arhitektuursetel ja dekoratiivsetel detailidel püütakse säilitada ajastute hindamatuid kihte. Puuduvaid osi ei taastata.[1]
Muinsuskaitse seaduse § 69 järgi peab muinsuskaitse valdkonnas tegutsemiseks olema isikul või ettevõtja töötajal asjakohane pädevus.[1] Sobiva pädevusega on näiteks arhitektuuripärandi spetsialist, kes on läbinud Eesti Kunstiakadeemia muinsuskaitse ja konserveerimise õppekava.[2]
Renessansi arenguga Euroopas hakati rohkem hindama klassikalist antiiki ja arhitektuuri. Hooneid hakati restaureerima sobilikele perioodidele vastavaks.[3] Restaureerijad uskusid, et ajaloolisi hooneid on võimalik tollel ajal saadaolevate materjalide ja tehnoloogiatega parendada. Restaureerimisele vastandiks tekkis restaureerimisvastane liikumine, mis pidas tähtsaks hoonete konserveerimist, mitte restaureerimist. Liikumine kritiseeris restaureerimisarhitekte hoonete ajaloolise autentsuse hävitamise pärast ning võitles hoonete kaitsmise, säilitamise ja hooldamise eest. Eestvedajaks sai inglise kunstikriitik, kunstiteoreetik, kunstnik ja õpetaja John Ruskin (1819–1900).[4]
Antiikajal kasutati ehitusmaterjalidena põhiliselt orgaanilisi materjale. Orgaaniline materjal laguneb aja jooksul. Ajapikku võeti kasutusele mitteorgaanilised materjalid nagu kivi, metall, betoon ja savi. Need nii kergelt ei lagune.
Erinevate protsesside (füüsikalised, keemilised, bioloogilised jne) tõttu hakkab ka näiteks kivi ajapikku hävinema. Konserveerimise võib jagada järgnevatesse etappidesse:[5][6]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.