![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2a/John_Mayall_1968.jpg/640px-John_Mayall_1968.jpg&w=640&q=50)
John Mayall
From Wikipedia, the free encyclopedia
John Brumwell Mayall (29. november 1933 – 22. juuli 2024)[1] oli inglise bluusilaulja, kitarrist, organist ja helilooja, kelle muusikukarjäär kestis üle kuuekümne aasta. 1960. aastatel asutas ta ansambli John Mayall & the Bluesbreakersi, mille liikmete hulgas oli mitu kuulsat bluusi- ja bluusrokkmuusikut.
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2a/John_Mayall_1968.jpg/640px-John_Mayall_1968.jpg)
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8e/John_Mayall_-_Fabrik_Hamburg_2017_04.jpg/640px-John_Mayall_-_Fabrik_Hamburg_2017_04.jpg)
1933. aastal Cheshire'is Macclesfieldis[2] sündinud Mayall oli kitarristi ja džässmuusika entusiasti Murray Mayalli poeg. Juba varajases eas köitsid Johni ameerika bluusimängijad nagu Lead Belly, Albert Ammons, Pinetop Smith ja Eddie Lang ning ta õppis mängima klaverit, kitarre ja suupilli. Mayall veetis kolm aastat Koreas armeeteenistuses[3] ja puhkuse ajal ostis ta oma esimese elektrikitarri. Pärast sõjaväest naasmist astus ta Inglismaa Manchesteri kunstikolledžisse (nüüd Manchester Metropolitani ülikooli osa) ja hakkas mängima poolprofessionaalse bändiga The Powerhouse Four.[3] Pärast kooli lõpetamist asus ta tööle disainerina, samal ajal jätkates kohalike muusikutega mängimist. 1963. aastal valis ta täiskohaga muusikutöö ja kolis Londonisse.[3] Disaineritöö tulemuseks olid paljude tulevaste albumite kaante kujundused.[3]
1960. aastate lõpust elas Mayall USA-s. Võsapõleng hävitas tema maja Los Angeleses Laurel Canyoni linnaosas 1979. aastal, kahjustades tugevalt tema muusikakogusid ja arhiive.
Mayall oli kaks korda abielus, tal on kuus last. Tema teine abikaasa Maggie Mayall on ameerika bluusimuusik, kes osales 1980. aastate algusest oma mehe karjääri juhtimises. Paar abiellus 1982. aastal[4] ja lahutas abielu 2011. aastal[5] ning Maggie kirjutas sellest veebis.[6]
1956. aastal asutas Mayall koos ülikoolikaaslase Peter Wardiga Powerhouse Fouri, mis koosnes muusikutest, kellega mängiti kohalikel tantsupidudel.[3] 1962. aastal liitus Mayall Blues Syndicate'iga.[3] Ansambli moodustasid trompetist John Rowlands ja altsaksofonist Jack Massarik, kes oli näinud Alexis Korneri bändi ühes Manchesteri klubis ja tahtis proovida sarnast segu džässist ja bluusist. Bändi kuulusid ka rütmikitarrist Ray Cummings ja trummar Hughie Flint, keda Mayall juba tundis. 1962. aastal olid John ja tema bänd sagedased ja populaarsed artistid kõigil öistel R&B-sessioonidel Manchesteri kesklinnas asuvas keldriklubis Twisted Wheel. Alexis Korner veenis Mayalli valima täiskohaga muusikuelu ja kolima Londonisse, kus Korner tutvustas teda paljudele teistele muusikutele ja aitas bändil kontserte leida.
1963. aasta lõpus pani kokku Mayall oma bändi, mida nüüd kutsuti Bluesbreakersiks, millega esineti klubis Marquee.[3] Koosseisus olid Mayall, Ward, John McVie bassil ja kitarrist Bernie Watson, kes oli endine Cyril Daviesi ja R&B All-Starsi liige. Järgmisel kevadel tegi Mayall oma esimese salvestuse produtsent Ian Samwelliga. Bänd, mille trummidel oli Martin Hart, salvestas kaks lugu: "Crawling Up a Hill" ja ka "Mr. James".[7] Varsti pärast seda asendas Harti Hughie Flint ja Bernie Watsoni asemele tuli Roger Dean kitarril. See koosseis oli John Lee Hookeri soojendusesinejaks tema Suurbritannia turneel 1964. aastal.
Plaadifirma Decca pakkus Mayallile salvestuslepingut ja 7. detsembril 1964 salvestati bändi live-esinemine Klooks Kleekis. Koos albumiga ilmus ka hilisem stuudios salvestatud singel "Crocodile Walk", kuid kumbki plaat ei saavutanud edu ja leping lõpetati.
1965. aasta aprillis vahetas endine Yardbirdsi kitarrist Eric Clapton välja Roger Deani ning John Mayalli karjäär jõudis otsustavasse faasi.