Kola superdybe borehul (KSB) (russisk: Кольская сверхглубокая скважина) beliggende på Kolahalvøen på den russiske side af den norsk-russiske grænse, er med en dybde på 12.262 meter verdens dybeste menneskeskabte borehul.
Borehullet var et videnskabeligt projekt, der havde til formål at gennemtrænge jordens skorpe og tage geologiske prøver fra området, hvor skorpen og kappen mødes (kaldet Mohorovičić-diskontinuiteten). Beslutningen og boringerne blev taget af det daværende Sovjetunionen i 1962. De første år gik med at finde et passende sted for boringerne, efter forundersøgelser faldt beslutningen i 1965 på Kolahalvøen ca. 10 kilometer vest for den lille by Zapoljarny i den nordvestlige del af Sovjetunionen, og efter fem års yderligere forberedelser og konstruktion af overfladeanlæg begyndte den egentlige boring den 24. maj 1970.
Over borehullet blev bygget et 60 meter højt tårn til at huse boremaskineriet. De fleste dybe boreopsætninger vil gøre brug af en roterende aksel til at bore igennem jorden, men sådan en metode ville ikke være brugbar i den dybde som Kolaboringen var planlagt til. I stedet opfandt de russiske videnskabsmænd en metode, hvor det kun var selve borehovedet, der roterede. Dette konstruerede de ved at presse et smøremiddel ned gennem borerøret og igennem borehovedet, hvilket fik det til at rotere. Boret var yderligere designet således at der kontinuerligt blev hevet stenprøver op.
Boringerne fortsatte i 12 år frem til 1992, hvor de blev stoppet grundet uforudset varme og omvæltningerne i Sovjetunionen. Russerne havde ikke helt held med at nå den ønskede dybde og bryde gennem til kappen i jordens indre, idet boringerne stoppede ved en dybde på 12.262 meter, 2.738 meter fra den planlagte dybde på 15.000 meter. . En række forskellige grene fra det centrale borehul havde nået forskellige dybder. Det hul der var dybest gik under navnet SG-3.
Kolaboringen borede igennem omkring en tredjedel af den baltiske kontinentalplade som antages at være omkring 35 kilometer tyk. På denne dybde er stenene omkring 2,7 milliarder år gamle. På trods af at borehullet ikke nåede den ønskede dybde, har boringen alligevel resulteret i en stor mængde værdifulde informationer og forskningsresultater. Før boringen var den eneste viden om jordens indre baseret på seismologiske data, men med boringen fik menneskeheden for første gang førstehåndsmateriale og stenprøver at arbejde med. Dette medvirkede hurtigt til at en række tidligere antagelser og teorier måtte revideres eller helt forkastes.
Kola superdybe borehul vedbliver med at være en værdifuld forskningskilde. Den omfattende samling af stenprøver er opbevaret i Zapoljarny omkring 10 km syd for borehullet. Den for tiden dybeste boring i området er SG-5, som har nået en dybde på 8.578 meter og er 214 millimeter i diameter.