Ústavní pořádek České republiky
From Wikipedia, the free encyclopedia
Ústavní pořádek České republiky představuje souhrn ústavních zákonů a dalších pramenů ústavního práva České republiky. Podle článku 112 Ústavy České republiky (účinné od 1. ledna 1993) lze dovodit, že se ústavním pořádkem rozumí souhrn určitých ústavních zákonů a dalších Ústavou výslovně jmenovaných pramenů práva v úrovni nejvyšší právní síly.
Pojem ústavní pořádek je v zásadě nový pojem ústavního práva, poprvé se objevil až v článcích 3 a 112 Ústavy České republiky. Zavedený a obecný pojem je ústavní řád.[1][2]
Ústavním pořádkem a zákonem o Ústavním soudu je při svém rozhodování vázán Ústavní soud.[3] Součástí náplně jeho práce je přezkum mezinárodních smluv podle článků 10a a 49 Ústavy, zákonů či jiných právních předpisů pro jejich soulad s ústavním pořádkem.[4] Pokud obecný soud nabude přesvědčení, že zákon, kterého má použít, je v rozporu s ústavním pořádkem, předloží věc Ústavnímu soudu.[5]
Pro hrubé porušení ústavního pořádku nebo pro velezradu může Senát se souhlasem Poslanecké sněmovny podat ústavní žalobu proti prezidentu republiky k Ústavnímu soudu.[6]