seznam na projektech Wikimedia From Wikipedia, the free encyclopedia
Městské autobusové linky Elektrických podniků hl. m. Prahy, později Městských podniků pražských a Dopravních podniků hl. m. Prahy, byly v letech 1925–1951 označovány písmeny.
První pražská autobusová linka jezdila přes Malou Stranu v letech 1908–1909, ale pro závažné technické problémy byla zrušena. Po čase město neúspěšně jednalo o zavedení autobusů se soukromými dopravci, zejména Autodopravní akciovou společností.
Už v roce 1923 byla v rozpočtu Elektrických podniků vyčleněna částka na zajištění dopravy do Záběhlic, přičemž se uvažovalo kromě zavedení autobusů i o zavedení trolejbusů nebo akumulátorových autobusů.[1] Před zavedením linky EP jezdila do Záběhlic Autodopravní akciová společnost v hodinovém intervalu.[1] Výběrové řízení na dodávku dvou autobusů bylo vypsáno v roce 1924, 28. listopadu 1924 byla podána žádost o koncesi, kterou však okresní politická správa vydala až 4. června 1925.[1] Jako první v nové éře dějin autobusové dopravy provozované městem tak byla zavedena 21. června 1925 linka A v trase Vršovice – Záběhlice, autobusy vyjížděly z tramvajové vozovny v Libni na Rustonce, jízdní doba 8 minut, délka 3,5 km, interval 20 minut ve špičce a 30 minut mimo špičku (na lince pendloval jen jeden vůz, druhý sloužil jako záloha a vozy se každý den střídaly). Provoz byl jednoslužný, řidič vykonával i funkci průvodčího[1] (stejně jako na později zřízených linkách C a D[1]).
Správní rada EP schválila 12. května 1925 i záměr druhé své autobusové linky, od vyšehradské radnice vyšehradskými branami přes Pankrác do Horní Krče. Protože však již byla postavena vhodnější komunikace na Pankrác než vyšehradské serpentiny, 29. května 1925 městská rada schválila linku v odlišné trase, od nové tramvajové konečné na Pankráci, a až k hranici Prahy, tedy k Zeleným domkům.[1] Linka B začala jezdit 4. října 1925.[1] Na lince B byl dvouslužný provoz (řidič+průvodčí), zpočátku byly na linku nasazovány 2 vozy, od 11. února 1926 byl v ranní špičce přidán třetí, rychlíkový. Tarif byl pásmový, na lince byla 4 pásma. Linka měla zastávky Pankrác – Zelená liška – Bořkova ulice (Zborovská ulice, u dnešního gymnázia Budějovická) – Horní Krč – Krč nádraží – Zelené domky – Kunratice křižovatka (později s názvem Kunratice-Libuš).[1]
Deset dalších nově dodaných autobusů Praga nejprve zajišťovalo 27. a 29. června a 3.–6. července 1926 dopravu na Všesokolský slet na lince z Václavského náměstí na Strahov.[1] Linky C, D a E byly zřízeny v roce 1926 a linka F v roce 1927. Zpočátku byly autobusové linky zaváděny pro obsluhu okrajových částí Prahy a obcí v blízkosti Prahy, zpravidla s návazností na konečné stanice tramvají. Nová daň za autobusovou dopravu překračující hranice obce podle zákona č. 116/1927 Sb. n. a z., o silničním fondu, účinný od 1. října 1927, způsobil, že linky B a F byly zkráceny k hraniční čáře potravní daně a pak od 16. října 1927 prodlouženy opět do původní trasy, když ministerstvo financí vyhovělo žádosti Elektrických podniků o prominutí poplatku.[2] V březnu 1927 Elektrické podniky žádaly o udělení licence pro linku na Zbraslav, ale zemská správa politická 29. listopadu 1927 žádost zamítla s tím, že dopravu dostatečně zajišťují soukromé autobusy, parníky a železnice.[1]
Značná ztrátovost autobusové dopravy byla zřejmě důvodem, proč v následujících letech začaly být zaváděny autobusové linky do centra města. 18. září 1927 byla zavedena linka H z Jungmannova náměstí na Žižkov,[1][2] 25. listopadu 1928 diametrálně prodloužená na Smíchov,[1] 11. března 1928 vznikla vnitroměstská linka J,[1] linka A byla roku 1929 prodloužena na Můstek a poté až na Malou Stranu.[2]
1. června 1930 udělil magistrát Elektrickým podnikům hromadnou koncesi k provozování 12 diametrálních autobusových linek A, B, C, D, E, G, H, J, K, L, M, N. Ne všechny linky však nakonec podle této koncese skutečně jezdily.[1] Pro úseky linek B a F za hranicemi města platily dosavadní koncese udělené Zemskou správou politickou.[1]
Zákon 198/1932 Sb. n. a z. zavedl od 31. prosince 1932 všeobecnou daň 30 % z jízdného za hranicemi obcí, a to bez možnosti snížení nebo prominutí. Proto byla zcela zrušena linka L do Modřan a linka S do Velké Chuchle, další linky byly zkráceny k čáře potravní daně nebo na nich bylo zvýšeno jízdné o 30 %. Zákon č. 77/1935 Sb. n. a z. s účinností od 1. července 1935 příměstskou dopravu v okolí Prahy zvýhodnil, snížil daň a umožnil ji provozovat bez koncese. Proto bylo obnoveno autobusové spojení do Kunratic, Modřan a Libuše a nově zavedena linka Z na Zbraslav a na linkách E, F a R bylo od 1. ledna 1937 jízdné opět sjednoceno s ostatními linkami.[2]
Od 27. listopadu 1932 zahájily provoz i noční linky (nejprve tři – A, B, C, v roce 1938 další dvě, D a E), které měly centrálu ve stanici Náměstí Republiky. Jezdily v podstatě po trasách tramvají a využívaly převážně tramvajové zastávky.[2]
V důsledku války byla doprava výrazně omezena, zejména koncem války. Všeobecná mobilizace způsobila od 24. září 1938 zrušení 9 ze 17 denních linek a zrušení všech 5 nočních linek. Na začátku října 1938 bylo vypravováno jen 10 vozů místo původních 84.[1] V listopadu 1938 byl provoz obnoven téměř v původním rozsahu až na barrandovskou linku S, která vyjela (ve zkrácené trase Hlubočepy – Barrandov) až v lednu 1939.[2] Od 1. října 1939 byla síť zredukována kvůli nedostatku pohonných hmot, zrušeny byly vnitroměstské linky M a Q a vnitroměstské úseky linek A, H, J, linka Z a všech pět nočních linek.[2] Od 5. května 1940 byly zrušeny linky H a T a zkráceny linky A a R, rozsah provozu byl zkrácen do 21 hodin a na linkách E a S zrušen nedělní provoz, od 1. března 1942 pak byl nedělní provoz zrušen na všech linkách s výjimkou několika spojů na linkách F a I. V zimě 1942/1943 byl obnoven nedělní provoz na linkách B, R, X, od 1. ledna 1943 mohli nedělní dopravu využívat jen lidé se speciálním oprávněním. V roce 1944 kvůli nedostatku náhradních dílů a pohonných hmot jezdilo už jen 15 autobusů na 7 linkách, na jaře 1945 byl na několik dní provoz téměř zcela zastaven po nedostatek svítiplynu. Začátkem května 1945 byl částečný provoz zajišťován již jen na linkách A, E, G, I, P, R. Za pražského povstání od 5. května 1945 byl provoz zcela přerušen.[2]
V prosinci 1938 se krátce objevila autobusová linka č. 26, která nahrazovala zrušenou tramvajovou trať do doby, než zde byly zavedeny trolejbusy.[1]
Okamžitě po skončení bojů byl 14. května 1945 obnoven provoz na prvních čtyřech linkách,[3] později přibývaly další. Roku 1946 byl obnoven rozsah provozu, jaký byl udržován po většinu doby okupace, tedy 16 linek (A, B, C, D, E, F, G, I, J, L, M, N, O, R, S, U, X). Zpočátku jezdily jen ve všedních dnech, od 25. srpna 1946 byl zaveden nedělní provoz na lince J, na konci roku 1946 již jezdilo v neděli 11 linek.[4]
Na konci roku 1951 bylo v souvislosti se zavedením jednotného tarifu, zrušeno písmenné označení linek a nahrazeno trojmístnými čísly autobusových linek.
Autobusové zastávky byly od roku 1928 označovány modrými staničními tabulkami s bílým písmem, roku 1930 byly na nejdůležitějších stanicích v centru umístěny světelné zastávkové sloupky se žlutými skleněnými báněmi.[1]
Od 27. listopadu 1932:
Od 1. května 1938:
Na linkách zavedených do roku 1927 bylo jízdné odstupňované podle kilometrických pásem, počínaje zavedením linky H bylo počítáno podle počtu mezistaničních úseků (na všechny denní linky byl nový systém rozšířen od 1. května 1932). Tzv. tarifní stanice se však lišily od skutečných mezistaničních úseků, některé mezistaniční úseky se počítaly za několik. Sazby však byly na jednotlivých linkách různé.[2]
Na lince A byl až do konce roku 1925 tarif přestupní provázaný s tramvajovou sítí, od roku 1926 však byl autobusový tarif zcela nepřestupný a oddělený od tramvajového. Od 29. července 1931 byly za určitých podmínek povoleny přestupy mezi autobusovými linkami A, H a J, od 1. ledna 1937 mezi všemi navazujícími autobusovými linkami s výjimkou linky Z a přestupu mezi linkami B a U. Přestupnost zanikla roku 1939 zrušením vnitroměstských a nočních linek.[2] 16. listopadu 1935 bylo zavedeno tzv. kombinované jízdné na linkách K a T, které umožňovalo slevu při přestupech mezi tramvají a autobusem.[2]
Předplatní jízdenky byly poprvé vydány od roku 1937 pro linky X a Z, vždy jednolinkové a pro stanovený úsek linky. Od 1. ledna 1938 bylo na předplatní jízdenky možno využívat libovolné linky a i s přestupem, ale stále pouze pro stanovený úsek. Jízdenky byly měsíční a měly i zlevněnou školskou variantu.[2]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.