český lingvista, literární historik, náboženský spisovatel, profesor, publicista, překladatel, teolog, vysokoškolský pedagog, vědecký spisovatel a římskokatolický duchovní From Wikipedia, the free encyclopedia
Josef Vajs (17. října 1865 Dolní Liboc[1] – 2. listopadu 1959 Praha) byl český teolog, filolog, biblista, katolický kněz, slavista, paleograf, publicista, editor staroslověnských a církevněslovanských textů, překladatel a vysokoškolský pedagog.
prof. PhDr. ThDr. h. c. Josef Vajs | |
---|---|
Prelát Jeho Svatosti | |
![]() Msgre. Josef Vajs | |
Církev | římskokatolická |
Znak | ![]() |
Svěcení | |
Kněžské svěcení | 21. prosince 1889 |
Osobní údaje | |
Datum narození | 17. října 1865 |
Místo narození | Dolní Liboc, ![]() |
Datum úmrtí | 2. července 1959 (ve věku 93 let) |
Místo úmrtí | Praha, ![]() |
Místo pohřbení | proboštská hrobka kolegiátní kapituly Všech svatých na Vyšehradském hřbitově |
Povolání | pedagog, překladatel, vysokoškolský učitel, katolický kněz, filolog, slavista, publicista, paleologist a teolog |
Alma mater | Univerzita Karlova Filozofická fakulta Univerzity Karlovy |
![]() ![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Středoškolské studium zahájil na malostranském gymnáziu (1877), dokončil jej na Akademickém gymnáziu (1881–1885), kde byl přijat do arcibiskupského konviktu. Následně studoval v Římě bohosloví (1885–1890), na kněze byl vysvěcen 21. prosince 1889.[2] Po návratu z Říma působil v duchovní správě, ale vzdělával se dále ve slovanské filologii na Filozofické fakultě Karlovy univerzity v Praze jako mimořádný posluchač u profesorů Jana Gebauera a Františka Pastrnka.[3]
V popředí jeho studijního zájmu stály staroslověnština a cyrilometodějský odkaz, po pravidelných prázdninových návštěvách (1897–1901) a čtyřleté vědecké práci (1902–1906) na ostrově Krku zpočátku charvátské, posléze veškeré hlaholské písemnictví. V roce 1901 z jeho podnětu založil krčský biskup Dr. Antonín Mahnić Staroslověnskou akademii (Academie Palaeoslovenica Veglensis), kde v následujících letech vydal řadu komentovaných původních hlaholských textů v edici Glagolitica.[4]
V roce 1911 na FF UK získal doktorát filozofie, habilitoval na teologické fakultě Karlovy univerzity, na níž působil od 13. 5. 1912 jako docent, 7. 5. 1918 byl jmenován mimořádným a 25. 7. 1919 řádným profesorem staroslověnského překladu Písma svatého a slovanské liturgie. Přednášel až do roku 1937, kdy odešel na odpočinek.[3]
V průběhu své pedagogické, pastorační, ediční, publicistické, překladatelské a badatelské činnosti absolvoval další četné studijní pobyty v zahraničí (mj. Řím, Záhřeb, Ljubljana, Paříž, Vídeň, Londýn, Oxford, Soluň, Cařihrad),[5] spojené s intenzivním bádáním v knihovnách a archivech i rozsáhlou přednáškovou činností, aktivně se zúčastnil tří byzantologických a dvou slavistických sjezdů.[6] Byl iniciátorem slavení pěti svátků hlavních českých patronů (Jan Nepomucký, Prokop, Cyril a Metoděj, Ludmila, Václav[3]) hlaholskou mší v Čechách a na Velehradě, k nimž vydal příslušné liturgické texty[7] s partiturami hudebních skladatelů Karla Douši, Josefa Bohuslava Foerstra a Antonína Jandy.[3] Zemřel 2. listopadu 1959 v Praze a je pochován v hrobce proboštů kolegiátní kapituly Všech svatých na Vyšehradském hřbitově.
Rozsáhlá vědecká a publikační činnost prof. Josefa Vajse byly převážně zaměřeny na paleoslovenistiku se specializací na hlaholské písemnictví v aspektu textologickém, gramatickém, lexikologickém i paleografickém, slovanskou liturgii a cyrilometodějské překlady Bible. Jeho reprezentativní bibliografie z pera prof. Josefa Kurze obsahuje 226 položek z oboru slovanské filologie a liturgie (z toho 30 knižních titulů) a 39 prací z oblasti teologické a náboženské.[10] Od roku 1912 spolupracoval na přípravě a tvorbě Českého slovníku bohovědného (vycházel 1912–1932), v letech 1930–1938 spoluredigoval Časopis katolického duchovenstva, ke konci života stál u zrodu velkého čtyřsvazkového Slovníku jazyka staroslověnského (Lexicon linguae palaeoslovenicae) jako předseda přípravné komise Slovanského ústavu (1948–1952).
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.