jazyk From Wikipedia, the free encyclopedia
Hindština (हिन्दी, někdy हिंदी, transliterováno hindī) je indoevropský jazyk, používaný především v severní a střední Indii. Je jedním z nejvíce užívaných jazyků v Indii, jejím nejrozšířenějším mateřským jazykem, a v současné době 3. nejužívanějším jazykem na světě z hlediska celkového počtu mluvčích. Je nejdůležitějším z 23 oficiálních jazyků země a mateřským jazykem pro cca 337 milionů lidí. Dalších přibližně 270 milionů Indů jím hovoří jako druhým jazykem.
Hindština (हिन्दी) | |
---|---|
![]() | |
![]() Mapa rozšíření jazyka | |
Rozšíření | ![]() ![]() |
Počet mluvčích | 340 milionů L1, 600 milionů L1+L2 |
Klasifikace |
|
Písmo | dévanágarí |
Postavení | |
Regulátor | केन्द्रीय हिन्दी निदेशालय (Kendríja hindí nidešálaja) |
Úřední jazyk | Indie, Fidži |
Kódy | |
ISO 639-1 | hi |
ISO 639-2 | hin (B) |
ISO 639-3 | hin |
Ethnologue | hin |
Wikipedie | |
hi.wikipedia.org | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Slovo hindština (hindí) je perského původu; v perštině znamená prostě indický.
Pojem hindština též často označuje spisovnou vrstvu hindustánštiny (někdy zvanou též kharí bólí), jež je předchůdcem spisovné hindštiny.
Hindština se vyvinula ze sanskrtu prostřednictvím středověkých jazyků zvaných prákrty. Protože nepanuje jednoznačná shoda o přesnějším datu vzniku novodobé hindštiny a dalších indických jazyků, za všeobecný počátek těchto jazyků se pokládá rok 1000 našeho letopočtu. Hindština vznikla na základě nářečí okolí Dillí. Hindská próza se začala formovat na začátku 19. století.
V průběhu téměř tisíc let trvajícího dominantního vlivu islámu, kdy muslimští panovníci ovládali většinu severní Indie v rámci Dillíského sultanátu a Mughalské říše hindština převzala mnoho perských a arabských slov. Veškerá arabská slovní zásoba do hindštiny přešla prostřednictvím perštiny a tudíž si neuchovala původní arabské hláskové znění. Persko-arabské vlivy zůstaly v hovorové hindštině, též zvané hindustání, která je tak velmi blízká urdštině (viz níže). Naproti tomu ve spisovné hindštině (doslova „čistá hindština“, šuddh hindí), prosazované do úředních písemností a učebnic, jsou tyto výpůjčky nahrazovány slovy ze sanskrtu, výsledný jazyk však působí uměle.
Hindština se často staví do protikladu k urdštině, což je standardizovaná podoba hindustánštiny, používaná coby úřední jazyk Pákistánu a též některých částí Indie. Základním rozdílem mezi oběma jazyky je to, že hindština používá písmo dévanágarí a odvozuje slovní zásobu ze sanskrtských kořenů; zatímco urdština používá upravené persko-arabské písmo nastalík a značná část její slovní zásoby pochází z perštiny a arabštiny. Pojmem urdština se též označují jiná nářečí hindustánštiny než spisovné indické jazyky. Kromě těchto odlišností lingvisté běžně považují hindštinu a urdštinu za tentýž jazyk.
Hindština je nejvíce rozšířena ve státech a teritoriích tzv. hindského pásu: Džammú a Kašmír, Himáčalpradéš, Rádžasthán, Dillí, Harijána, Uttarákhand, Uttarpradéš, Madhjapradéš, Bihár, Džárkhand a Čhattísgarh. Hindština je velmi rozšířena i mimo tento pás, a to ve městech Bombaj, Čandígarh, Ahmadábád, Kalkata a Hajdarábád; všechna mají své vlastní jazyky, avšak žijí zde rozsáhlé komunity původem z jiných částí Indie.
Místní varianty hindštiny se považují za menšinové jazyky několika zemí, například států Fidži, Mauricius, Guyana, Surinam, Jihoafrická republika, Trinidad a Tobago, USA, Austrálie, Kanada, Nový Zéland, Velká Británie.
Vzhledem k neobyčejné podobnosti s urdštinou jsou si tyto dva jazyky většinou vzájemně dobře srozumitelné (podobně jako například čeština a slovenština), pokud mluvčí nepoužívají příliš odborné termíny, jež se v obou jazycích liší (urdština používá mnohem větší počet slov přejatých z arabštiny a perštiny). Některé prameny proto do počtu mluvčích zahrnují i mluvčí urdštiny.
Při obrovské populaci Indie je hindština jedním z nejrozšířenějších jazyků na světě. Podle sčítání obyvatel z roku 1991 je hindština mateřskou řečí asi 337 milionů Indů, tj. cca 40% tehdejší indické populace. Podle katalogu Ethnologue vydávaného společností SIL považuje spisovnou hindštinu (khariboli) za svou mateřskou řeč 180 milionů obyvatel Indie a dalších 300 milionů ji používá jako druhý jazyk. Za hranicemi Indie má hindština přibližně 8 milionů mluvčích v Nepálu; dále mimo jiné necelý milion v JAR, přes půl milionu na Mauriciu a přes tři sta tisíc v USA. Hindština se střídavě umisťuje na 2. a 3. místě v pořadí nejpoužívanějších jazyků světa.
Indická ústava, přijatá roku 1950, prohlašuje hindštinu psanou písmem dévanágarí „úředním jazykem“ unie (článek 343(1)). Hindština je též uvedena jako jeden z 23 jazyků v Osmém dodatku, což jí dává statut úředního jazyka (je zastoupena v Komisi pro úřední jazyky). Ústava původně předpokládala, že hindština se do roku 1965 stane jediným jednacím jazykem ústřední vlády, přičemž vlády jednotlivých států si mohly zvolit vlastní jednací jazyky. K tomu však nedošlo, protože k oficiálním účelům se vedle hindštiny používá též angličtiny. V některých státech se totiž proti uvalení hindštiny na rodilé mluvčí ostatních jazyků zvedl značný odpor, především ve státě Tamilnádu, což vedlo k přijetí Zákona o úředních jazycích v roce 1963. Tento zákon umožnil na dobu neurčitou používání angličtiny k oficiálním účelům unijní vlády.
Hindština je též úředním jazykem těchto indických států a teritorií: Bihár, Čhattísgarh, Dillí, Džhárkhand, Harijána, Himáčalpradéš, Madhjapradéš, Rádžasthán, Uttarákhand a Uttarpradéš. Každý z těchto států si přitom může určit i druhý úřední jazyk; například v Uttarpradéši bývá takovým druhým jazykem urdština, podle momentálního rozložení politických sil. Obdobně několik dalších států používá jako svůj druhý oficiální jazyk hindštinu.
Přestože unijní vláda vytrvale prosazuje rozšíření hindštiny, její úřední postavení se neodráží v jejím významu společenském. Tak jako v jiných jazykových skupinách jižní Asie jsou i vysoce postavení hindští mluvčí zdatní v používání angličtiny. Vzdělání v angličtině je základním předpokladem společenského postavení; proto v Indii nalezneme tolik soukromých škol, jež vyučují v angličtině. Angličtina zůstává výhradním jazykem vyšší inteligence v mnoha oblastech vědění, především v technice, medicíně a přírodních vědách, a to i navzdory četným diskuzím o nahrazování angličtiny hindštinou (jež ovšem v mnoha oblastech Indie představuje právě tak cizí jazyk).
Zřetelným odrazem skutečnosti, že vzdělaná indická elita hovoří plynně anglicky, je například malý objem hindštiny na internetu. A hindská verze Wikipedie má na konci června 2014 pouhých 12 300 hesel, zatímco např. česká téměř 300 000 článků.
Rozšíření hindštiny na neformální úrovni (např. mezi přáteli, kolegy v práci a v zábavě, filmu apod.) roste, dokonce i mezi nerodilými mluvčími. Hindštinu často používají k dorozumění mluvčí z rozdílných jazykových oblastí, zvláště tehdy, nepocházejí-li ze společenské vrstvy s dobrým přístupem ke kvalitnímu vzdělání v angličtině. Významnou roli v popularizaci hindštiny po celé Indii hraje hindský film a oblíbené hindské televizní seriály. Rozhlasová stanice BBC World Service začala vzhledem k tomuto růstu obliby již v roce 1940 vysílat zprávy v hindštině.
Hindština je analytičtější jazyk než sanskrt, má méně pádů, ale jistou míru ohýbání si zachovala. Slovosled je poměrně pevný a řadí hindštinu mezi SOV jazyky (subject – object – verb), tedy nejdříve podmět, pak předmět a nakonec sloveso. Fonetickou výbavu více méně sdílí s ostatními indoárijskými jazyky, významným rysem jsou přídechové varianty ražených souhlásek a zvláštní řada retroflexních hlásek t – th – d – dh – n.
Hindština používá písmo dévanágarí, ve kterém každá souhláska obsahuje implicitní samohlásku a a případné jiné samohlásky se vyznačují diakritickými znaménky nad, pod, před nebo za souhláskou. Kromě toho existují i samostatné znaky pro samohlásky, které stojí na začátku slabiky.
Tradiční abecední pořadí písmen v dévanágarí a dalších příbuzných písmech je podle fonetických vlastností, tedy nejdříve samohlásky, pak souhlásky, nejdříve ražené v pěti řadách podle místa tvorby (ka, ča, ṭa, ta, pa), v rámci řady vždy dvojice neznělých (bez přídechu a s přídechem), dvojice znělých a odpovídající nosová souhláska. Nakonec přicházejí polosamohlásky, sykavky a ostatní.
Na rozdíl od sanskrtského pořadí se znaky anusvár (ं), anunásik (ँ) a visarg (ः) neřadí v abecedě za samohlásky, ale před ně. Např. ढंग ḍhang „způsob“ je v abecedě před ढाई ḍhāī „dva a půl“.[1] Mezi sebou navzájem jsou rovnocenné, takže např. tato slova jsou v abecedním pořadí: अंकल ankal „strýc“ – अँग्रेज़ angrēz „Angličan“ – अंत ant „konec“. Podobně jsou si rovnocenné také souhlásky s tečkou a bez tečky, např. कंप्यूटर kampjūṭar „počítač“ – क़दम qadam „krok“ – कमरा kamrā „pokoj“. Virám (्) sám žádné abecední pořadí nemá, ale díky němu se vedle sebe ve slově ocitnou dvě souhlásky (ať už zobrazené s virámem, nebo jako spřežka). Implicitní samohláska अ se naopak do abecedního pořadí počítá bez ohledu na to, zda se vyslovuje. Protože samohlásky jsou v abecedním pořadí před souhláskami, řadí se shluky souhlásek nutně až na konec. Např. कहना kahnā „říci“ je ve slovníku před क्लास klās „třída“.
Níže uvedená transliterace vychází z mezinárodních zvyklostí při přepisování indoárijských jazyků v odborné literatuře.[2] Přibližný český přepis výslovnosti je uveden pod ní.
dévanágarí: | ं | ँ | ः | अ | आ | इ | ई | उ | ऊ | ऋ | ए | ऐ | ऑ | ओ | औ | ् | क | क़ | ख | ख़ | ग | ग़ | घ | ङ | च | छ | ज | ज़ | झ | ञ | ट | ठ | ड | ड़ | ढ | ढ़ | ण | त | थ | द | ध | न | प | फ | फ़ | ब | भ | म | य | र | ल | व | श | ष | स | ह |
samohlásky po k: | कं | कँ | कः | क | का | कि | की | कु | कू | कृ | के | कै | कॉ | को | कौ | क् | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
transliterace: | ṃ | ~ | ḥ | a | ā | i | ī | u | ū | r̥ | e | ai | â | o | au | k | q | kh | x | g | ğ | gh | ng | c | ch | j | z | jh | ň | ṭ | ṭh | ḍ | ṛ | ḍh | ṛh | ṇ | t | th | d | dh | n | p | ph | f | b | bh | m | y | r | l | v | ś | ṣ | s | h | |
výslovnost: | n/ň/m | ~ | h | a | á | i | í | u | ú | ri | é | æ | á | ó | ɔ | k | k | kh | ch | g | ch | gh | ng | č | čh | dž | z | džh | ň | t | th | d | r | dh | rh | n | t | th | d | dh | n | p | ph | f | b | bh | m | j | r | l | v | š | š | s | h |
Podstatná jména rozlišují rod mužský a ženský. Pravidla přiřazení slov k rodům jsou složitá, ale často platí, že jména rodu mužského končí na -आ -ā, ženského na -ई -ī. V množném čísle se mužské -आ -ā mění na -ए -e, ženské -ई -ī se mění na -इया -iyā(n). Příklady:
जिला | jilā | okres | जिले | jile | okresy |
नदी | nadī | řeka | नदियां | nadiyā̃ | řeky |
Podstatná jména rozlišují dva pády v jednotném čísle (přímý a nepřímý) a tři pády v množném čísle (přímý pád, nepřímý pád a vokativ). Nepřímý pád se vyskytuje většinou ve spojení se záložkami. Příklady:
Jednotné číslo | Množné číslo | |
Přímý pád | दरवाज़ा darvāzā dveře | दरवाज़े darvāze dveře |
Nepřímý pád | दरवाज़े darvāze dveře | दरवाज़ों darvāzõ dveře |
Vokativ | दरवाज़ो darvāzo dveře |
Podle tradiční indické gramatiky se za pády (vibhakti) považují i vazby podstatných jmen se záložkami (postpozicemi). Záložky se pojí s nepřímým pádem.
Ve 2. osobě se používají tři úrovně zdvořilosti. Zájmeno तू tū (2. osoba jednotného čísla) se používá při modlitbách jako oslovení boha, v poezii a směrem k malým dětem. Jinak je výrazem velké důvěrnosti nebo pohrdání. Zájmeno तुम tum (2. osoba množného čísla s významem čísla jednotného i množného) se používá ve vztahu ke sluhům, drobným obchodníkům, obyčejným venkovanům a obecně osobám nižšího společenského postavení; také k blízkým přátelům, kterým bychom v češtině tykali. Nejzdvořilejší je zájmeno आप āp, které se používá s 3. osobou množného čísla ve vztahu ke společensky výše postaveným osobám (včetně rodičů a prarodičů).
Zdvořilostní polohu má i užívání 3. osoby. Hovoříme-li ve 3. osobě o někom, koho si vážíme, tj. ve druhé osobě bychom pro něj použili zájmeno आप āp, ve 3. osobě pro něj použijeme množné číslo. I pokud jde jen o jednu osobu, použijeme tedy zájmeno वे vē a sloveso v množném čísle.
Používání osobních zájmen jako podmětu není povinné.
मैं | maĩ | já |
तू | tū | ty (používané zřídka, pouze mluvíme-li s dítětem či sluhou, nebo s bohem) |
वह | vah | on, ona, ono |
हम | ham | my |
तुम | tum | vy (odpovídá českému tykání, mluvíme-li s osobou sobě rovnou) |
वे | ve | oni, ony, ona |
आप | āp | Vy (zdvořilé vykání, srv. s německým Sie a s českým onikáním) |
Chceme-li zdůraznit, že se v dané větě jedná o množné číslo, přidáme slovo लोग log, jehož základní význam je lidé, např. तुम लोग tum log. Do češtiny v tomto případě slovo लोग nepřekládáme.
Na indických číslovkách je dobře vidět příbuznost hindštiny se slovanskými a ostatními indoevropskými jazyky.
hindské jméno pro základní číslici | přepis | číslice | český název |
---|---|---|---|
एक | ek | १ | jeden |
दो | do | २ | dva |
तीन | tīn | ३ | tři |
चार | cār | ४ | čtyři |
पांच | pāňc | ५ | pět |
छह | chah | ६ | šest |
सात | sāt | ७ | sedm |
आठ | āṭh | ८ | osm |
नौ | nau | ९ | devět |
दस | das | १૦ | deset |
Infinitiv má příponu -ना -nā. Slovesný kmen je část infinitivu bez této přípony.
Nedokonavé příčestí se používá k tvoření nedokonavého přítomného a minulého času. Tvoří se připojením přípony -ता -tā ke slovesnému kmeni, rozlišují jmenný rod a v mužském rodě také číslo. Např. sloveso बोलना bolnā „mluvit“ (příčestí lze zhruba přeložit českým přídavným jménem „mluvící“):
Jednotné číslo | Množné číslo | |
Mužský rod | बोलता boltā | बोलते bolte |
Ženský rod | बोलती boltī | बोलती boltī |
Dokonavé příčestí se používá k tvoření minulého času dokonavého a trpného rodu ve všech časech. Končí-li slovesný kmen souhláskou, tvoříme příčestí připojením samohlásky.
Jednotné číslo | Množné číslo | |
Mužský rod | बोला bolā mluvil | बोले bole mluvili |
Ženský rod | बोली bolī mluvila | बोलीं bolī̃ mluvily |
Končí-li kmen samohláskou (jinou než inherentním a), vkládá se souhláska y [j]:
Infinitiv | Kmen | Mužské jednotné | Ženské jednotné | Mužské množné | Ženské množné |
बोलना bolnā mluvit | बोल bol mluv | बोला bolā mluvil | बोली bolī mluvila | बोले bole mluvili | बोलीं bolī̃ mluvily |
बुलाना bulānā volat, zvát | बुला bulā vol | बुलाया bulāyā volal | बुलायी bulāyī volala | बुलाये bulāye volali | बुलायीं bulāyī̃ volaly |
Některá slovesa tvoří dokonavé příčestí nepravidelně (množné číslo ženského rodu, které získáme připojením anusváru, v tabulce neuvádíme):
Česky | infinitiv | transliterace | dokonavé příčestí | transliterace |
dělat | करना | karnā | किया, किए (किये), की | kiyā, kie (kiye), kī |
jít, odejít | जाना | jānā | गया, गए (गये), गई (गयी) | gayā, gae (gaye), gaī (gayī) |
dát | देना | denā | दिया, दिए (दिये), दी | diyā, die (diye), dī |
zemřít | मरना | marnā | मुआ, मुए, मुई | muā, mue, muī |
vzít | लेना | lenā | लिया, लिए (लिये), ली | liyā, lie (liye), lī |
být | होना | honā | हुआ, हुए, हुई | huā, hue, huī |
Sloveso मरना marnā má též pravidelné tvary dokonavého příčestí मरा marā, मरे mare, मरी marī.
Sloveso जाना jānā tvoří pravidelné tvary जाया jāyā, जाए (जाये) jāe (jāye)"", जाई (जायी) jāī (jāyī) v některých vazbách, kde neplní funkci významového slovesa.
Dokonavé příčestí může mít význam přídavného jména. I zde se tato funkce obvykle zdůrazňuje připojením हुआ, हुए, हुई, např. लिखा हुआ पत्र likhā huā patra „napsaný dopis“, लिखी हुई पुस्तक likhī huī pustak „napsaná kniha“.
Pomocné sloveso होना honā „být“ v jednoduchém přítomném čase:
Jednotné číslo | Množné číslo | |
1. osoba | मैं हूं maĩ hū̃ já jsem | हम हैं ham haĩ my jsme |
2. osoba | तू है tū hai ty jsi | तुम हो tum ho vy jste |
3. osoba | वह है vah hai on je | वे हैं ve haĩ oni jsou |
Záporný tvar नहीं nahī̃ je společný pro všechny osoby a obě čísla.
Tvary préterita (minulého času) slovesa होना jsou původně tvary příčestí minulého, proto jsou stejné pro všechny osoby, zato rozlišují mluvnický rod:
Jednotné číslo | Množné číslo | |
Mužský rod | था thā byl | थे thē byli |
Ženský rod | थी thī byla | थीं thī̃ byly |
Záporný tvar se tvoří částicí न na nebo नहीं nahī̃: मैं न था maĩ na thā „nebyl jsem“.
Nedokonavý přítomný čas vyjadřuje průběh děje nebo trvání stavu v přítomnosti a také charakteristické, obvyklé nebo pravidelné děje nebo stavy. Tvoří se analyticky pomocí jednoduchého přítomného času pomocného slovesa होना honā a nedokonavého příčestí významového slovesa. Zápor se tvoří částicí नहीं nahī̃. U záporných tvarů se obvykle vynechává pomocné sloveso. Příklady:
Hindsky: | वह चलता है । |
Transliterace: | Vah caltā hai. |
Doslova: | On jdoucí je. |
Překlad: | On jde. |
Hindsky: | मैं नहीं चलता। |
Transliterace: | Maĩ nahī̃ caltā. |
Doslova: | Já nejsem jdoucí. |
Překlad: | Nejdu. |
Nedokonavý minulý čas se tvoří stejně jako nedokonavý čas přítomný, k nedokonavému příčestí se připojí odpovídají tvar slovesa होना v minulém čase.
Hindsky: | वह चलता था । |
Transliterace: | Vah caltā thā. |
Doslova: | On jdoucí byl. |
Překlad: | On šel. |
Dokonavý minulý čas se tvoří dokonavým příčestím, často bez pomocného slovesa. Nepřechodná slovesa (nemají přímý předmět) používají nominativní vazby. Podmět se shoduje v rodě a čísle se slovesem:
Hindsky | transliterace | překlad |
लड़का आया | laṛkā āyā | chlapec přišel |
लड़की आयी | laṛkī āyī | dívka přišla |
लड़के आये | laṛke āye | chlapci přišli |
लड़कियाँ आयीं | laṛkiyān āyī̃ | dívky přišly |
Přechodná slovesa používají ergativní (agenciální) vazbu. Činitel děje je v agenciálu (ergativu) a sloveso se shoduje v rodě a čísle s předmětem (पत्र je rodu mužského, चिट्ठी je rodu ženského, obě slova znamenají dopis):
Česky | Hindsky | Transliterace |
Rám napsal dopis. | राम ने चिट्ठी लिखी। | Rām ne ciṭṭhī likhī. |
Síta napsala dopis. | सीता ने पत्र लिखा। | Sītā ne patr likhā. |
Rám napsal dopisy. | राम ने पत्र लिखे। | Rām ne patr likhe. |
Síta napsala dopisy. | सीता ने चिट्ठियाँ लिखीं। | Sītā ne ciṭṭhiyān likhī̃. |
Jistou analogii představuje v češtině trpný rod, kde se také sloveso shoduje s pacientem, zatímco agens se musí být v jiném pádu než nominativu. V češtině je však tímto pádem instrumentál, nikoli zvláštní ergativní pád, a konatel děje už není považován za podmět věty (funkce podmětu a předmětu se vymění). Naproti tomu v hindské ergativní vazbě se konatel děje nadále považuje za podmět.
Je-li předmět vyjádřen pomocí záložky को, je sloveso vždy v jednotném čísle rodu mužského:
Česky | Hindsky | Transliterace |
Síta napsala všechny tyto dopisy. | सीता ने इन सब पत्रों को लिखा। | Sītā ne in sab patrõ ko likhā. |
Sloveso je v jednotném čísle rodu mužského i v případě, že je předmět nevyjádřen:
Česky | Hindsky | Transliterace |
Chlapec řekl, že nic neví. | लड़के ने कहा कि वह कुछ नहीं जानता। | laṛke ne kahā ki vah kuch nahī̃ jāntā. |
Dívka řekla, že nic neví. | लड़की ने कहा कि वह कुछ नहीं जानती। | laṛkī ne kahā ki vah kuch nahī̃ jāntī. |
Záložky neboli postpozice jsou analogií předložek, které najdeme v jiných jazycích. Upřesňují vztah jmenné fráze k ostatním větným členům a nahrazují tak některé vymizelé pády. Historicky jde zřejmě o pádové koncovky, které byly v sanskrtu, ale odtrhly se a staly se samostatnými slovy.
Výchozí slovosled je podmět – předmět – sloveso. Přívlastek se klade před podstatné jméno, které rozvíjí. Příslovečné určení obvykle stojí před slovesem nebo před předmětem, mnohdy ale také na začátku věty. Určení času se klade před určení místa. Záporky se zpravidla kladou před sloveso. Příklady:
Hindsky: | वह किताब है। |
Transliterace: | Vah kitāb hai. |
Doslova: | Tamto kniha je. |
Překlad: | To je kniha. |
Řada slov je perského a arabského původu. Např. kitāb (किताब, „kniha“) pochází z arabštiny. V moderním jazyce je také mnoho výpůjček z angličtiny, třeba „nádraží“ se řekne relvesteśan (रेलवेस्टेशन).
Hindsky | Česky |
Aapkaa swagat hai! | Vítejte! |
Namaste! | Ahoj! |
Aap kaise hain? | Jak se máš? |
Main achhaa hoon, dhanyavaad aur aap? | Mám se dobře, děkuji a ty? |
Bahut samay se mile naheen! | Dlouho jsme se neviděli! |
Aapkaa naam kyaa hain? | Jak se jmenuješ? |
Mera naam ... hai | Jmenuji se ... |
Aap kahaan se hain? | Odkud jsi? |
Main ... se hoon | Jsem z ... |
Aapse milkar khushee huee! | Rád tě poznávám! |
Shubh prabhaat! | Dobré ráno! |
Namaskaar! | Dobré odpoledne! |
Susandhyaa! | Dobrý večer! |
Shubh raatree! | Dobrou noc! |
Alvidaa! | Na shledanou! |
Aapkaa din shubh ho! | Hezký den! |
Achhe se bhojan karein | Dobrou chuť! |
Kyaa aap samajhte hain? | Rozumíš? |
Main samajhtaa hoon | Rozumím |
Mujhe samajh naheen aataa | Nerozumím |
Haan / Naheen | Ano / Ne |
Kyaa aap Angrezee bolte hain? | Mluvíš anglicky? |
Kyaa aap Hindee bolte hain? | Mluvíš hindsky? |
Haan thod'a sa | Ano, trochu |
Kshamaa keejie | Promiňte |
Yah kitne kaa hain? | Kolik to je? |
Maaf keejie | Promiň |
Krpya | Prosím |
Dhanyavaad! | Děkuji! |
Aapkaa swaagat hai! | Nemáš zač! |
Main tumse pyaar kartaa hoon | Miluju tě |
Otče náš (modlitba Páně):
hindsky | सभी मनुष्यों को गौरव और अधिकारों के मामले में जन्मजात स्वतन्त्रता और समानता प्राप्त है । उन्हें बुद्धि और अन्तरात्मा को देन प्राप्त है और परस्पर उन्हें भाईचारे के भाव से बर्ताव करना चाहिए । |
transliterace | sabhī manuṣyõ ko gaurava aura adhikārõ ke māmale mẽ janmajāta svatantratā aura samānatā prāpta hai. unhẽ buddhi aura antarātmā ko dena prāpta hai aura paraspara unhẽ bhāīcāre ke bhāva se bartāva karanā cāhie. |
česky | Všichni lidé se rodí svobodní a sobě rovní co do důstojnosti a práv. Jsou nadáni rozumem a svědomím a mají spolu jednat v duchu bratrství. |