fotbalový záložník From Wikipedia, the free encyclopedia
Dries Mertens (* 6. května 1987 Lovaň) je belgický profesionální fotbalista, který hraje na pozici útočníka za turecký klub Galatasaray SK a za belgický národní tým.
Dries Mertens | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Dries Mertens (2018) | |||||||
Osobní informace | |||||||
Datum narození | 6. května 1987 (37 let) | ||||||
Místo narození | Lovaň, ![]() | ||||||
Výška | 169 cm | ||||||
Klubové informace | |||||||
Současný klub | ![]() | ||||||
Pozice | útočník | ||||||
Mládežnické kluby* | |||||||
| |||||||
Profesionální kluby* | |||||||
| |||||||
Reprezentace** | |||||||
| |||||||
Úspěchy | |||||||
→ Šipka znamená hostování hráče v daném klubu. * Starty a góly v domácí lize za klub aktuální k 1. června 2023 ** Starty a góly za reprezentaci aktuální k 8. srpen 2022 | |||||||
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Od roku 2013 do léta 2022 byl hráčem italském klubu SSC Neapol. Předtím působil v rodné Belgii a následně v Nizozemsku. Během angažmá v Neapoli se stal s 148 góly nejlepším střelcem klubové historie, dvakrát vybojoval italský národní pohár Coppa Italia a jednou italský superpohár Supercoppa italiana. Ve dresu Galatasaraye v sezóně 2022/23 opanoval tureckou Süper Lig. Účastník Mistrovství světa 2014 v Brazílii, Mistrovství světa 2018 v Rusku a Mistrovství světa 2022 v Kataru, EURA 2016 ve Francii a o rok odloženého EURA 2020.
Za reprezentaci Belgie odehrál více než stovku zápasů.[1]
Mertens vyrůstal po příchodu z místního klubu v Leuvenu ve fotbalové akademii Anderlechtu, kde se ale neprosadil do A-mužstva a tak odešel do KAA Gent. Hostoval pak i v SC Eendracht Aalst ve třetí lize, kde byl zvolen hráčem sezóny.[2] Následovala angažmá v Nizozemsku, kde hrál postupně za AGOVV Apeldoorn, FC Utrecht a PSV Eindhoven. S Eindhovenem vyhrál v sezoně 2011/12 nizozemský fotbalový pohár a v létě 2012 Johan Cruijff-schaal (superpohár). Ve finále poháru proti Heracles Almelo se gólem podílel na výhře 3:0.[3]
V létě 2013 jej získal italský ambiciózní klub SSC Neapol za 9,5 milionu eur, Mertens se zároveň stal prvním nákupem nového kouče Neapole Rafaela Beníteze.[4] V sezóně 2013/14 vyhrál s SSC Neapol italský pohár Coppa Italia, ve finále SSC porazil Fiorentinu 3:1, Mertens vstřelil v nastaveném čase jeden gól.[5]
V sezoně 2014/15 se Neapoli nepodařilo proniknout do základní skupiny Ligy mistrů UEFA, Mertens se tak představil v základní skupině I Evropské ligy (EL), kde se kampánský klub střetl s AC Sparta Praha (ČR), ŠK Slovan Bratislava (Slovensko) a BSC Young Boys (Švýcarsko). S týmem postoupil do jarního šestnáctifinále EL.[6]
22. prosince 2014 získal s Neapolí italský Superpohár po výhře v penaltovém rozstřelu nad Juventusem, hrálo se v katarském Dauhá. Mertens svou penaltu neproměnil.[7]
Neapol v úvodním skupinovém utkání Evropské ligy proti Bruggám 17. září zvítězila výsledkem 5:0 a dorovnala svoji rekordní výhru v této soutěži. Mertens vstřelil dva góly a u jednoho asistoval.[8] Jako střídající hráč pro závěrečné minuty neodvrátil 13. února 2016 porážku 0:1 na půdě rivala Juventusu, po níž soupeř vystřídal Neapol na čele tabulky a na něm již setrval.[9] Dne 19. dubna zaznamenal hattrick ve druhém poločase ligového střetu proti týmu z Boloni při výhře 6:0.[10]
Mertens využil naskytlé příležitosti a po odchodu Gonzala Higuaína do Juventusu na konci července 2016 se stal postupně hlavní gólovou hrozbou pro soupeře Neapole.[11] Mertensovi, na jehož preferovaném postu levého křídla mohl hrát Ital Lorenzo Insigne, byla trenérem Mauriziem Sarrim svěřena role hrotového útočíka, neboť Manolo Gabbiadini a Arkadiusz Milik na tomto postu selhali.[11]
Během prosince odcestovala Neapol na Sardínie pro ligový střet na půdě Cagliari, kde Mertens podpořil výhru 5:0 vstřelením hattricku.[12] Následující 17. ligové kolo vstřelil dokonce čtyři góly (jeden z penalty), tentokrát do sítě Turína při výhře 5:3.[13] Italská liga tak byla svědkem dvou hattricků ve dvou po sobě jdoucích zápasech, což se stalo naposledy v roce 1974. Tehdy se to zdařilo útočníkovi Juventusu Turín Pietru Anastasiovi.[13] Sedm gólů napříč dvěma zápasy v Serii A zaznamenal naposledy v roce 1958 Antonio Angelillo.[11] Na konci roku byl zvolen nejlepším belgickým fotbalistou za rok 2016. V anketě obdržel přes 12 tisíc hlasů, více než druhý Eden Hazard a třetí Radja Nainggolan dohromady.[14]
Dne 4. února 2017 Mertens společně se záložníkem Markem Hamšíkem pokořili Bolognu 7:1, oba vstřelili tři góly a tedy zaznamenali hattrick. Neapol poprvé v historii vyhrála o šest a více gólů na venkovní ligové půdě.[15] Neapol skončila sezónu na třetím místě, oproti tomu Mertens (28 gólů) jako druhý v žebříčku střelců v italské lize za Edinem Džekem z AS Řím (29 gólů).[16][17]
Kampánijské derby 17. září 2017 skončilo vítězně pro Neapol, která ve 4. kole přehrála výsledkem 6:0 Benevento. Mertens soupeři vstřelil hattrick.[18] Jednou asistencí a jedním gólem se podílel na porážce Feyenoordu ve druhém zápase skupiny Ligy mistrů, odčiněna tak byla úvodní porážka se Šachtarem Doněck.[19] Neapol ovšem v Lize mistrů do osmifinále nepostoupila.
Poprvé se objevil v nominaci na Zlatý míč, 30-členná nominace byla uveřejněna 9. října a Mertens byl jediným zástupcem svého týmu.[20] V zápase s Juventusem 1. prosince 2017 prohrála vedoucí Neapol poprvé ligový zápas nové sezóny a poprvé od února stejného roku.[21] 2. ledna přišlo navzdory jeho gólu do sítě Atalanty vyřazení ve čtvrtfinále italského domácího poháru.[22] Navzdory spekulacím o přestupu do anglické Premier League (zájem údajně měly vekokluby Arsenal a Manchester United) nebo Číny zůstal po zimním přestupovém období v Itálii.[23]
Proti AS Řím 3. března vstřelil pozdní gól při domácí ligové prohře 2:4, po níž byla utnuta řada 10 výher a náskok na dotírající Juventus se snížil na jediný bod.[24] Jeho 22 soutěžních gólů ale nakonec žádnou trofej nezaručilo.[25]
Ve druhém kole odehraném 25. srpna proti AC Milán pomohl vyhrát 3:2, když zaznamenal vítěznou trefu jakožto střídající hráč.[26] V domácím prostředí proti Empoli 2. listopadu se trefil třikrát, díky čemuž si Neapol připsala tři body za výhru 5:1.[27] Dva Mertensovy góly přispěly k domácí výhře 3:1 v rámci Ligy mistrů 28. listopadu nad srbskou CZ Bělehrad, navzdory prvnímu místu si Neapol musela postup do osmifinále zajistit až v posledním zápase.[28] Pro Belgičana šlo o jeho 100. gól za Neapol.[29] Na půdě Liverpoolu 11. prosince ale Italové 0:1 prohráli a soupeř postoupil na jejich úkor.[30] Neapol zakončila sezónu prohrou na hřišti Boloni 2:3, před níž již měla jistotu druhé příčky, a při které skóroval také Mertens.[31] Mezi ligovými střelci mu patřilo dělené šesté místo se 16 góly.[32]
V úvodním ligovém zápase 24. srpna byl na straně vítězů, když Neapoli pomohl vyhrát 4:3 na půdě Fiorentiny. Nejprve srovnával na 1:1 a v další šanci ještě před poločasovou přestávkou zařídil kontroverzní penaltu, když přepadl přes Gaetana Castrovilliho. Následnou penaltu Lorenzo Insigne proměnil.[33] Již o týden později se konal střet mezi Neapolí a hegemonem italské ligy Juventusem, ve kterém se Mertens neprosadil a nezabránil prohře 3:4.[34] Ve třetím kole ligy 14. září vstřelil v obou poločasech gól Sampdorii Janov a zajistil výhru 2:0 před prvním skupinovým zápasem v Lize mistrů.[35] Proti Liverpoolu, obhájci trofeje, otevřel Mertens skóre proměněnou penaltou v poslední desetiminutovce a zápas před domácím publikem skončil výhrou 2:0. Mertens zaznamenal 11. gól v této soutěži a stal se nejlepším střelcem pocházejícím z Belgie.[36] Dne 23. října navázal na vystoupení proti anglickému soupeři a dvěma góly pomohl zdolat 3:2 RB Salzburg. Tímto se stal druhým nejlepším střelcem klubové historie se 115 góly a překonal legendu klubu Diega Maradonu.[37]
Tým proplul skupinou poprvé bez porážky Mertensovým dílem. Belgičan dal gól při remíze 1:1 na půdě Liverpoolu a v posledním zápase proti Genku pomohl vyhrát 4:2 jedním dalším gólem.[38] Proti Genku odehrál mimo jiné 300. zápas za Neapol napříč soutěžemi.[39]
V únoru se gólově prosadil v osmifinále Ligy mistrů doma proti Barceloně, během zápasu se však zranil a po jeho odchodu soupeř srovnal na konečných 1:1. Gólově se dotáhl na klubového rekordmana Marka Hamšíka, svého někdejšího spoluhráče.[40] Následně svět zachvátila pandemie covidu-19. Fotbal v Itálii pokračoval v červnu a Mertens 13. června překonal Hamšíkův rekord, když 122. gólem vyrovnal na 1:1 domácí odvetu semifinále domácího poháru s Interem. Vzhledem k předešlé výhře 1:0 si Neapol zajistila první finále od roku 2014.[41] Ve finále na Stadio Olimpico 17. června odehrál proti Juventusu 67 minut, bezgólový zápas se posléze dočkal prodloužení a penaltového rozstřelu, v němž uspěla Neapol.[42] V týž den podepsal novou smlouvu prodlužující spolupráci na další dva roky s opcí na třetí další rok.[43]
Dvě asistence si připsal 1. srpna proti Laziu Řím a Neapol tak zakončila ligu po výsledku 3:1 vítězně, v tabulce se umístila sedmá.[44] Dohrávaný odvetný osmifinálový zápas Ligy mistrů 8. srpna odehrál proti Barceloně celý a již v 1. minutě nastřelil tyč. Neapol po prohře 1:3 nepostoupila, jediný gól Neapole padl z penalty právě po faulu na Mertense.[45]
Ve 28. kole Serie A se Mertens dvakrát trefil do sítě domácího mužstva AS Řím a pomohl hostům z Neapole vyhrát venku 2:0. Kromě gólu z přímého kopu se mimořádné navzdory své výšce prosadil také hlavou. Druhým gólem dosáhl mimo jiné hranice 100 gólů v nejvyšší italské ligové soutěži, to se mu podařilo v jeho 254. utkání.[46]
Mertens nestihl začátek sezóny kvůli poraněnému ramenu[47] a Neapol mezitím nepoznala porážku v prvních 12 ligových kolech. Až 21. listopadu prohrála 2:3 na hřišti obhajujícího Interu Milán v rámci 13. kola. V zápase vstřelil Mertens svůj první gól v ligové sezóně a v závěru nedokázal využít příležitosti k vyrovnání.[48] Tímto gólem překonal 102 gólů Antonia Vojaka a stal se nejlepším střelcem Neapole v rámci italské ligy.[49] O sedm dní později se vrátil do základní sestavy, aby zastoupil zraněného Victora Osimhena a dvěma góly přispěl k výhře 4:0 nad Laziem v zápase, při kterém si Neapol připomínala roční výročí od smrti Diega Maradony.[50]
Itálii opustil jako volný hráč a dne 8. srpna 2022 zamířil do tureckého klubu Galatasaray Istanbul, který zaznamenal svoji historicky nejhorší sezónu. Mertens podepsal roční smlouvu s možností o jeden další rok prodloužit.[51] Poprvé v kariéře mohl slavit mistrovský titul, dne 30. května 2023 si totiž Galatasaray po čtyřech letech znovu zajistilo triumf v turecké Süper Lig po vítězství nad Ankaragücü.[52]
Mertens působil v belgickém mládežnickém výběru do 17 let, v němž odehrál v roce 2004 4 zápasy a neskóroval. První byl 10. března proti Rakousku (porážka 0:2), poté 13. a 15. dubna dvojzápas proti Ukrajině (porážky 1:2 a 0:2) a nakonec 20. dubna proti Novému Zélandu (vítězství 5:0).[53]
V belgické seniorské reprezentaci debutoval 9. února 2011 v přátelském utkání na Jules Ottenstadionu proti Finsku (remíza 1:1).[53][54] První reprezentační gól v seniorském týmu Belgie si připsal 15. srpna 2012 při výhře 4:2 v přátelském utkání proti rivalovi, týmu Nizozemska.[55]
6. února 2013 nastoupil v Bruggách v přátelském zápase proti hostujícímu Slovensku, Belgie zvítězila 2:1 a Dries vstřelil v 90. minutě vítězný gól.[56] Ve druhém utkání kvalifikace na EURO 2016 10. října 2014 proti Andoře vstřelil dva góly, Belgie zvítězila na domácí půdě v Bruselu vysoko 6:0.[57]
Byl platným hráčem v kvalifikaci na MS 2014, ve které si Belgie suverénně zajistila postup z prvního místa na Mistrovství světa v Brazílii. Trenér belgického národního týmu Marc Wilmots jej proto zařadil na 23člennou soupisku pro MS.[58][59] V prvním utkání Belgie v základní skupině H proti Alžírsku vstřelil vítězný gól po přihrávce Edena Hazarda, kterým dokonal belgický obrat na konečných 2:1.[60] Se šampionátem se Belgie rozloučila čtvrtfinálovou porážkou 0:1 s Argentinou.[61]
Marc Wilmots jej nominoval na EURO 2016 ve Francii[62], kde byli Belgičané vyřazeni ve čtvrtfinále Walesem po porážce 1:3.[63] Nastoupil ve všech pěti zápasech svého mužstva na šampionátu.
Mertens byl mezi fotbalisty oznámenými trenérem Robertem Martínezem pro Mistrovství světa 2018 v Rusku.[64] Objevil se v základní sestavě proti nováčkovi mistrovství Panamě hned v prvním utkání a jeho gól z voleje na 1:0 se dočkal chvály napříč uživateli sociální sítě Twitter.[65] Výhra 5:2 nad Tuniskem ve druhém utkání Belgii zaručovala osmifinále.[66] Mertens si z utkání odnesl potíže s kotníkem a proti Anglii v utkání o první místo ve skupině proto odehrál jen závěrečné minuty. Po třech výhrách čekalo na Belgii v play-off Japonsko. Asijská země se dostala do vedení 2:0 a trenér za stavu 2:1 ve druhém poločase vystřídal nególového Mertense Marouanem Fellainim, který se do 10 minut po příchodu na hřiště gólové prosadil. V nastaveném čase dostal do sítě vítězný gól další střídající hráč Nacer Chadli.[67] Proti Brazílii uspěla Belgie 2:1 bez Mertense, ten se v posledních dvou utkáních proti Francii (semifinálová prohra 0:1) a v utkání o třetí místo proti Anglii (výhra 2:0) zjevil v roli střídajícího „žolíka“. Společně se spoluhráči tak získal bronzové medaile.
Ve druhém skupinovém zápase Mistrovství Evropy 2020 proti Dánsku odehrál Mertens stý reprezentační zápas a pomohl Belgii vyhrát 2:1.[1]
![]() | Datum | Stadion | Soupeř | Skóre (min.)[p. 1] | Výsledek[p. 2] | Soutěž | |||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1 | 15. 8. 2012 | Stadion krále Baudouina, Brusel, Belgie | Nizozemí | 2:2 (75.) | ![]() ![]() | přátelský zápas[55] | |||||
2 | 6. 2. 2013 | Jan Breydel Stadion, Bruggy, Belgie | Slovensko | 2:1 (90.) | ![]() ![]() | přátelský zápas | |||||
3 | 7. 6. 2014 | Stadion krále Baudouina, Brusel, Belgie | Tunisko | 1:0 (89.) | ![]() ![]() | přátelský zápas[68] | |||||
4 | 17. 6. 2014 | Estádio Mineirão, Belo Horizonte, Brazílie | Alžírsko | 2:1 (80.) | ![]() ![]() | MS 2014[60] | |||||
5 | 4. 9. 2014 | Stade Maurice Dufrasne, Lutych, Belgie | Austrálie | 1:0 (18.) | ![]() ![]() | přátelský zápas[69] | |||||
6 | 10. 10. 2014 | Stadion krále Baudouina, Brusel, Belgie | Andorra | 5:0 (65.) | ![]() ![]() |
kvalifikace na EURO 2016[57] | |||||
7 | 6:0 (68.) | ||||||||||
8 | 13. 10. 2015 | Stadion krále Baudouina, Brusel, Belgie | Izrael | 1:0 (64.) | ![]() ![]() | kvalifikace na EURO 2016[70] | |||||
Platí k 3. 7. 2014 | |||||||||||