firma v České republice From Wikipedia, the free encyclopedia
DEZA, a.s.[1] se sídlem ve Valašském Meziříčí je společnost zabývající se zpracováním černouhelného dehtu a surového benzolu.[2] Společnost patří do holdingu Agrofert.[1]
DEZA, a.s. | |
---|---|
![]() Areál společnosti DEZA ve Valašském Meziříčí | |
Základní údaje | |
Právní forma | akciová společnost |
Datum založení | 1960 (1990) |
Adresa sídla | Masarykova 753, Valašské Meziříčí, 757 01, Česko |
Klíčoví lidé | Ing. Zbyněk Průša |
Charakteristika firmy | |
Oblast činnosti | chemický průmysl |
Produkty | benzen a naftalen |
Obrat | 9,3 mld. Kč (2018) |
Provozní zisk | 258 mil. Kč (2018) |
Výsledek hospodaření | 461 mil. Kč (2018) |
Celková aktiva | 6,9 mld. Kč (2018) |
Vlastní kapitál | 4,4 mld. Kč (2018) |
Zaměstnanci | 1 021 (2018) |
Mateřská společnost | Agrofert |
Majitel | Agrofert (100 %) |
Identifikátory | |
Oficiální web | www |
IČO | 00011835 |
LEI | 31570010000000043745 |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Počátky činnosti firmy spadají až do 12. června 1892, kdy Julius Rütgers zahájil v Zábřehu u Moravské Ostravy výstavbu závodu na destilaci dehtu. Provoz prvních dvou destilačních jednotek byly spuštěn 10. ledna 1893, v následujícím roce byl zahájen provoz dalších dvou zařízení. V rámci destilace byla získávána směs olejů s nižší teplotou varu, která byla přepravována k dalšímu zpracování do závodu v rakouském Angernu. Dalšími produkty byl impregnační olej a smola, které se používaly jako dehtové nátěry pro impregnaci střech. Postupně byly budovány další výrobní jednotky: v roce 1894 krystalizační zpracování antracenových olejů, v roce 1896 destilace olejů. Tehdy závod zpracovával asi 20 tisíc tun dehtu ročně.[3] Jako v prvním závodě na českém území zde byla v roce 1899 zahájena výroba čistého toluenu, čistého benzenu a rozpouštěcího benzolu, o rok později také antracenu.[4] Do roku 1905 taky byl vybudován podnik na komplexní zpracování benzolu a dehtu z koksoven na území Ostravsko-karvinského revíru.
V letech mezi světovými válkami docházelo k postupné modernizaci výroby, zvyšování kapacity a rozšiřování výrobního programu např. o silniční dehty, smolné produkty či dehtové nátěry. Zpracovatelská kapacita vzrostla po výstavbě dvou kontinuálních destilačních jednotek (dány do provozu v letech 1933 a 1935) na 80 000 tun dehtu za rok, v roce 1944 byla dostavěna třetí jednotka, takže kapacita dosáhla hodnoty až 180 000 tun za rok.[3] V roce 1921 došlo k transformaci závodu na komanditní společnost Julius Rütgers, která byla v roce 1945 znárodněna. Znárodněný podnik se stal v roce 1946 součástí národního podniku Ostravské chemické závody,[5] kam patřily i další ostravské chemičky (např. dnešní BorsodChem MCHZ). V roce 1950 se však jednotlivé závody osamostatnily[6] a někdejší továrna Julia Rütgerse se tak stala samostatným podnikem s názvem Urxovy závody.[5]
V tomto období již bylo zřejmé, že ostravský podnik nebude schopen plnit dlouhodobě rostoucí výrobní požadavky (mezi lety 1947 a 1960 vzrostla zpracovatelská kapacita z 131 na 342 tisíc tun dehtu za rok), proto bylo 21. ledna 1960 rozhodnuto vládou Československé republiky o výstavbě nového závodu ve Valašském Meziříčí. Již 16. listopadu téhož roku pak byla výstavba zahájena. Jako první[3] byla v roce 1963 spuštěna hydrogenační rafinace koksárenského benzolu.[6] Další fázi rozvoje valašskomeziříčského závodu bylo zahájení provozu primární destilace dehtu v roce 1968, čímž bylo ukončeno zpracování dehtu v Ostravě. Následovala výstavba dalších provozů, které umožnily zpracování dehtových látek přímo v areálu továrny. Šlo především o tři linky, které zpracovávaly těžké dehtové oleje na olejové retortové saze (zprovozněny postupně v letech 1970, 1971 a 1981). V roce 1970 byla spuštěna výroba antracenového oleje (z antracenu), v roce 1971 pak ftalanhydrid (z naftalenu), který se dále používal pro výrobu ftalátových změkčovadel.[3] V Ostravě tak zůstala jen výroba fenolu[4] a úplné ukončení provozu ostravského závodu nastalo v roce 1996 poté, co byla v roce 1994 zahájena výroba fenolů ve Valašském Meziříčí.[3] Samotné vedení Urxových závodů, které byly od roku 1965 součástí koncernu Unichem Pardubice, přesídlilo do Valašského Meziříčí v roce 1967.[5]
Od roku 1963 je byl součástí Urxových závodů také provoz Organik Otrokovice. Jednalo se o původní Závod na výrobu chemikálií, který byl založen v rámci Baťových závodů ve 30. letech 20. století a jeho úkolem bylo zásobování obuvnických a gumárenských podniků chemikáliemi. Po znárodnění firmy Baťa v roce 1945 byly její provozy začleněny do národního podniku Svit, z něhož byly v roce 1953 vyčleněny závody, jejichž produkce přímo nesouvisela s obuvnickou výrobou. Byl tak vytvořen národní podnik Organik, který se zabýval výrobou chloroprenového kaučuku, karbidu vápníku, acetylenu a dibutylftalátu, později také chlorkaučuku, anilinformaldehydové pryskyřice, kyseliny aminokapronové, ochronalů, dalších typů esterů a antrachinonu. V roce 1958 podnik o svou samostatnost přišel, neboť byl včleněn do koncernu Rudý říjen Gottwaldow, v roce 1963 se pak stal jedním ze závodů Urxových závodů, tedy dnešní Dezy, jejíž součástí je dosud. Otrokovická pobočka Dezy si ponechala název Organik a v současnosti se zabývá výrobou změkčovadel a antrachinonu.[3]
28. června 1989 se Urxovy závody osamostatnily jako státní podnik se sídlem ve Valašském Meziříčí. Na základě rozhodnutí ministra průmyslu České republiky byl tento státní podnik zrušen bez likvidace a vložen do společnosti DEZA, akciová společnost,[7] (akronym DEhtové ZÁvody) založené 29. prosince 1990. Od 6. srpna 2001 pak společnost nese současný zkrácený název DEZA, a.s.[1] Podnik byl privatizován a jeho vlastníky se staly investiční fondy IKS Komerční banky a Spořitelní investiční společnost. O tom, že tyto fondy hledají nového vlastníka Dezy se spekulovalo již v roce 1997, nakonec byla jako potenciální investor vybrána firma Agrofert Andreje Babiše. Ta však do určeného data 21. srpna 1998 nezaplatila požadovanou kupní cenu, přesto Babiš potvrdil, že má o Dezu zájem, ale požaduje snížení ceny.[8] Analytikové Patria Finance a Živnobanky již na konci roku 1998 shodně konstatovali, že Agrofert nemá dostatečný vlastní kapitál k uskutečnění tohoto obchodu a musel by transakci financovat z úvěru.[9] Nakonec se Agrofert holding stal v květnu 1999 majoritním vlastníkem společnosti s podílem 59,6 %, za který zaplatil 528 milionů korun. Obratem však Agrofert prodal část akcií finančnímu investorovi tak, aby se podíl Agrofertu v Deze snížil na 49,95 % a nemuseli být vyplaceni minoritní akcionáři.[10] Podle obchodního rejstříku byla v roce 2005 hlavním akcionářem Dezy (s podílem hlasovacích práv 99,10 %) společnost Precheza, kde držel majoritu Agrofert Holding.[11] Agrofert Holding (od 1. října 2013 nesoucí název Agrofert)[12] se stal 3. září 2007 jediným akcionářem Dezy.[1] Od 31. října 2017 je Deza majitelem polské společnosti Petrochemia-Blachownia, která má podobný výrobní program jako mateřská společnost.[13]
V listopadu 2008 přinesla média informace o tom, že na konci října došlo v areálu chemičky DEZA k úniku přibližně dvaceti tun naftalenu. Na samotný únik naftalenu se však přišlo až po 11 dnech, kdy na silný zápach v ovzduší upozorňovali obyvatelé Valašského Meziříčí, do té doby chemička o problémech neinformovala. Podle představitelů společnosti DEZA došlo k úniku naftalenu do kanálu, který pracovníci následně nahřívali párou a tím došlo k šíření silného zápachu.[14][15][16]
Při zpracování dehtu vstupní surovina obsahuje 3 až 5 % vody a v této vodě je stopově obsažené nebezpečné kyanidy. Následně je voda čištěna, ale i vyčištěná odpadní voda obsahuje stopové množství kyanidu. Podle sdružení Arnika vypouští DEZA do řeky Bečvy stovky kilogramů kyanidů ročně. V letech 2006 a 2007 vypouštěla chemička ročně až 600 kg kyanidu, roku 2016 to bylo 200 kg a zatím nejmenší množství roku 2018 činilo celkem 60 kg.[17]
K hospodaření firmy DEZA s nebezpečnými odpady vzniklo několik diplomových prací. Z nich mimo jiné vyplývá, že DEZA ročně produkuje v surových odpadních vodách řádově tuny kyanidů. K snížení obsahu kyanidů v odpadních vodách byla roku 2007 zřízena ozonizační jednotka, která však neplnila očekávanou funkci a produkovala další kyanidy z odpadních thiokyanátů. Proto byl později instalován „obtok“ systému ozonizace a není zřejmé, zda se ozonizace nadále používá ani jak je tento chybějící stupeň detoxikace odpadů kompenzován. DEZA měla roku 2020 spustit novou biologickou čističku odpadních vod, ale získala dočasné povolení k přepojení odtoku z terciárního dočištění obtokem laguny přímo před odtokový objekt za lagunou prostřednictvím nově vybudované kanalizace do odtokového koryta a následně do vodního toku řeky Bečva. Povolení platilo pouze po dobu zkušebního provozu do 20. června 2020. V jedné ze studií je uvedeno, že při výskytu většího množství odpadních vod nebo díky většímu srážkovému úhrnu, ozonizace nedokáže všechny vody zpracovat a jsou obtokem vypouštěny přímo do chemické kanalizace.[18]
O havárii v odpadovém hospodářství firmy DEZA vypovídá řada nepřímých důkazů, mimo jiné mimořádný odběr vzorků odpadních vod v neděli 20. září 2020 v osm hodin ráno, tedy v době, kdy teoreticky o kyanidové otravě ještě nikdo nevěděl. Vzorky však nebyly předány akreditované laboratoři a zpracovala je laboratoř firmy DEZA; ta má však akreditaci pouze pro analýzu plynných vzorků ovzduší. Původce kyanidové otravy o probíhajícím úniku do řeky Bečvy věděl[zdroj?] a snažil se ji zmírnit vypouštěním chloru nebo chlornanů v alkalickém prostředí (dle výpovědi rybářů v místě prvního úseku úhynu ryb). Česká inspekce životního prostředí, spadající pod ministra životního prostředí Richarda Brabce, dostala výsledek analýzy Státního veterinárního ústavu v Olomouci s potvrzením příznaků otravy kyanidem již 21. září 2020, ale podle některých zdrojů se snažila informaci zadržet a svalit vinu na firmy z areálu Tesly Rožnov.[19]
DEZA patří dlouhodobě k největším znečišťovatelům ovzduší v Česku.[20][21][22][23] Podle informací spolku Arnika zabývajícího se životním prostředím byla v roce 2010 DEZA vůbec největším znečišťovatelem ovzduší v Česku. Z areálu chemičky jsou do ovzduší uvolňovány především karcinogenní emise benzenu. V roce 2010 vypustila DEZA do ovzduší podle informací spolku Arnika 9,2 tun emisí benzenu, o rok dříve to bylo 6,057 tun.[24] Znečištěním ovzduší a půdy nejvíce trpí vesnice Lešná a Mštěnovice, kde díky povětrnostním vlivům dopadá nejvíce chemických zplodin. V roce 2012 společnost uvedla do provozu novou jednotku zabraňující úniku emisí naftalenu do ovzduší a podle informací mluvčího společnosti došlo k omezení emisí naftalenu téměř na nulu.[25] DEZA podle vyjádření tiskového mluvčího investovala v letech 1993 až 2012 do ekologie přibližně 2,6 miliardy korun.[26][27]