český voják From Wikipedia, the free encyclopedia
Alois Janotka (27. listopadu 1891 v Kopřivnici v okrese Nový Jičín[1] – 1990) byl příslušníkem československých legií v Rusku, účastníkem bitvy u Zborova.[2] Po vzniku Československa a návratu z Ruska do vlasti se stal vojákem z povolání.[2] V československé prvorepublikové armádě dosáhl hodnosti majora.[2] S podplukovníkem Josefem Mašínem se Alois Janotka velmi dobře znal z legií a po vzniku protektorátu se tak logicky stal jeho nejbližším spolupracovníkem v odboji.[2] Manželé Alois a Marie Janotkovi vytvořili pro Tři krále ve svém dvoupokojovém bytě v Dejvicích důležitý odbojový opěrný bod.[2] Alois Janotka vytvářel především falešné doklady, jeho manželka Marie fungovala jako spojka.[2] Janotkovi poskytovali zázemí podplukovníku Josefu Mašínovi a po jeho zatčení i štábnímu kapitánovi Václavu Morávkovi.[2] V polovině roku 1942 byl Alois Janotka zatčen.[2] Zbytek války strávil v koncentračním táboře. Válku přežil, ale v padesátých letech dvacátého století jej opět věznili komunisté. Zemřel v roce 1990.[2]
Alois Janotka | |
---|---|
Narození | 27. listopadu 1891 Kopřivnice, Okres Nový Jičín[1] |
Úmrtí | 1990 (ve věku 98–99 let) |
Bydliště | Václavkova 343/20, Praha 6 (Praha 17) - Dejvice (dříve ulice Starodružiníků) |
Vzdělání | strojní průmyslovka |
Povolání | voják z povolání, úředník u firmy Herain |
Zaměstnavatelé | Tatra Kopřivnice; československá armáda |
Partner(ka) | Marie Janotková |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Alois Janotka se narodil 27. listopadu 1891 v Kopřivnici v okrese Nový Jičín.[1] Po skončení strojní průmyslovky[3] pracoval nějaký čas jako zástupce kopřivnické Tatry v Rostově na Donu.[3]
Po vypuknutí první světové války byl povolán do rakousko-uherské armády. Do československých legií v Rusku se přihlásil 15. srpna 1914 a po nezbytném výcviku byl zařazen v hodnosti kapitána do 1. střeleckého pluku.[1] Již v srpnu roku 1914 (několik dní po zahájení první světové války) se z Čechů, žijících v Rusku zformovala vojenská jednotka dobrovolníků nazývaná Česká družina. Ta se později rozrostla i o válečné zajatce. Tato jednotka zpočátku čítala asi 720 dobrovolníků, byla to jakási předchůdkyně ruských československých legií a její členové si později začali říkat "Starodružiníci". Alois Janotka byl příslušníkem této České družiny.[3] Když byl v bitvě u Zborova (1. – 2. července 1917) zraněn starodružiník plukovník Josef Boris Wuchterle,[4] převzal po něm velení 10. roty III. praporu 1. československého střeleckého pluku právě Alois Janotka.[3][5][6] V letech 1918 až 1920 působil Alois Janotka v čele úderných jednotek.[3] S Josefem Mašínem bojovali společně v 1. československém střeleckém pluku v ruských legiích jak Alois Janotka, tak i Karel Teringl.[5] (Alois Janotka byl Mašínovým velitelem v ruských legiích.)[7][8] V legiích Alois Janotka aktivně působil od 1. září 1914 do 6. února 1920.[1] Jako příslušník československých legií v Rusku končil opět u 1. střeleckého pluku, ale již v hodnosti majora, definitivně byl demobilizován k 31. prosinci 1921.[1]
Po skončení první světové války a po návratu československých legionářů z Ruska do nově vzniklého Československa nastoupil Alios Janotka dráhu profesionálního vojáka v prvorepublikové československé armádě.[2] Do začátku druhé světové války dosáhl Alois Janotka hodnosti majora.[2] Po nastolení Protektorátu Čechy a Morava byla v létě roku 1939 prvorepubliková československá armáda rozpuštěna. Vojáci z povolání byli umísťováni na různá civilní místa a do různých profesí, kde měli být „prospěšni protektorátu“. Alois Janotka pracoval jako úředník firmy Herain, jeho kancelář byla ve Štěpánské ulici (naproti hotelu Alcron).[9] Firma se zabývala výrobou a distribucí jízdních kol, což Janotkovi umožňovalo (mimo jiné) volně jezdit vlakem po celém území protektorátu.[9]
Od podzimu roku 1938 se v Praze – Dejvicích v bytě podplukovníka Josefa Balabána (v ulici Na hutích 581/1[10]) [p 1] nebo v legionářské restauraci Bajkal na Vítězném náměstí (dnešní Dům armády Praha – DAP) začala scházet neformální skupina, ve které se společně setkávali bývalí příslušníci zahraničních československých (především ruských) legií z doby první světové války (plukovník Josef Churavý, podplukovník Josef Balabán, podplukovník Josef Mašín, major letectva RNDr. Josef Jedlička, major Alois Janotka) a rovněž mladší vlastenecky smýšlející Balabánovi známí (bratr Balabánovy družky Bohuslav Sleza, ředitel Centrokomise Gustav Svoboda a lékárník Otakar Schiedeck – funkcionář skautské organizace).[11][12][5][3][13]
Alois Janotka se osobně velmi dobře znal s Josefem Mašínem (kromě společné bojové historie v ruských legiích působil po první světové válce Alois Janotka u útvaru v Českých Budějovicích a Josef Mašín u něho sloužil)[9] a tak celkem logicky po vzniku protektorátu se Janotka stal Mašínovým nejbližším spolupracovníkem v protiněmeckém odboji.[2] Ve svém dejvickém bytě (na adrese Václavkova 343/20, Praha 6 (Praha 17) – Dejvice)[p 2] manželé Alois a Marie Janotkovi vytvořili důležitý odbojový uzel – místo schůzek Tří králů – také jeden z mnoha úkrytů Josefa Mašína.[2] Marie Janotková pracovala v odboji jako spojka.[2] (Její krycí jméno v odboji bylo "Jana".[9]) Alois Janotka především vytvářel falešné doklady.[2] Kromě toho, že dejvický byt poskytoval zázemí Josefu Mašínovi (a po jeho zatčení i Václavu Morávkovi),[2] sloužil zároveň i jako školicí středisko, kde se odbojáři učili klást nálože.[7][8] V bytě se také vyráběly falešné doklady a dokumenty. Také se tu fotografovaly německé dokumenty,[p 3] které pak kurýři odváželi z protektorátu.[7][8]
Dne 14. září 1939 zde Josef Mašín a Ctibor Novák připravili výbušniny, které Ctibor Novák o den později nechal v Berlíně explodovat před Ministerstvem letectví na Lipské třídě a před ředitelstvím policie na náměstí Alexanderplatz.[8][p 4] Tyto amatérské bomby byly vyrobeny ve "zbrojnici" na Bílé Hoře u Líkařů.[3] Výsledky těchto bombových útoků se v literatuře poněkud liší, nicméně minimálně z psychologického hlediska byl jejich úspěch nepopiratelný.[3][p 5]
Sám Ctibor Novák po druhé světové válce vzpomínal:[3]
"Výbuchy v Berlíně vyvolaly u Němců pravé zděšení. Pobíhali bezhlavě po ulicích, volajíce: "Die Engländer sind da" (Angličani jsou tady) a vrhali se do tunelů podzemní dráhy, přičemž došlo k panice a bylo mnoho zraněných."Ctibor Novák, vzpomínka na pumové útoky, [3]
V rámci poválečného vyšetřování Ctibora Nováka na pumové útoky vzpomínal plukovník Jan Studlar:[3]
"Ihned po provedené akci dostavil se podplukovník Josef Mašín pozdě večer, na podzim roku 1939, do mého bytu v Praze ... a pln radosti mi oznámil, že Ctibor provedl před krátkou dobou v Berlíně skvělou akci. Vylíčil, v přítomnosti mé manželky, průběh zděšení, vyvolaného u berlínských Němců po výbuchu ... Počkali jsme si na zprávy z Berlína. Asi kolem jedné hodiny berlínský rozhlas hlásil provedení atentátu ... O věci, jak jsem později doznal, věděl téhož večera podplukovník František Lechner, paní Zdena Mašínová, major Alois Janotka a jeho manželka Marie."plukovník Jan Studlar, vyšetřování pumových útoků, [3]
V polovině roku 1942 byl Alois Janotka zatčen a zbytek války (1942 až 1945) strávil v koncentračním táboře.[2][3][16] Druhou světovou válku přežil.[2][7][8]
V padesátých letech dvacátého století byl Alois Janotka protizákonně vězněný komunistickým režimem.[2][3][16] Do výslužby odcházel z armády s hodností podplukovníka. Zemřel v roce 1990.[2][7][8]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.