From Wikipedia, the free encyclopedia
Postupimská deklarace je výzva Japonsku ke kapitulaci v druhé světové válce, kterou vydaly Spojené státy, Spojené království a Čína v průběhu postupimské konference.
26. července 1945 vydali americký prezident Truman, britský premiér Churchill a čínský prezident Čankajšek dokument, ve kterém vymezili svoje požadavky na kapitulaci Japonska.[1] Toto ultimátum vyhrožovalo Japonsku, že pokud se nevzdá, „bude okamžitě a úplně zničeno“.[2][3] Japonská vláda nejprve deklaraci odmítla, načež Truman schválil atomové bombardování japonských měst.
V dokumentu jsou jasné formulace, že není k vyjednávání – „Neustoupíme z něj. Nejsou alternativy. Nestrpíme odklad.“[2] Body deklarace lze shrnout:
Na druhé straně deklarace slibovala, že:[2]
Jediná zmínka o bezpodmínečné kapitulaci přichází na konci deklarace:[2]
Oproti původnímu záměru se deklarace nijak nezmiňovala o císaři. Ovšem vyžadovala, aby strůjci výbojů byli navždy zbaveni moci a vlivu.[2] Spojenecké záměry s císařem, což byla pro Japonce nejdůležitější otázka, tak zůstaly nevyřčeny. Hrozba okamžitým a úplným zničením se později vysvětlovala jako výhrůžka atomovou bombou, která byla úspěšně vyzkoušena těsně před zahájením postupimské konference 16. července 1945.
Rozsah spojeneckých požadavků zdůraznil úspěchy, jichž ve válce dosáhli nepřátelé Japonska.[4] Japonská vláda deklaraci nezveřejnila. Naproti tomu Američané ultimátum vysílali a shazovali letáky na japonské území. Přestože sbírání letáků, jakož i poslech cizího rozhlasu byly trestné, byla snaha seznámit Japonce s hlavními body deklarace úspěšná. V důsledku toho se premiér Kantaró Suzuki musel sejít se zástupci tisku, jimž oznámil závazek vlády, že bude ignorovat požadavky Spojenců a pokračovat v boji.[5]
V důsledku odmítnutí deklarace byly shozeny atomové bomby na Hirošimu a Nagasaki (6. a 9. srpna 1945) a Sovětský svaz napadl Japonsko (8. srpna).[6][7] Přesto se japonské nejužší vedení, zvané velká šestka, po nepřetržitém zasedání 9. srpna nedokázalo shodnout, zda deklaraci přijme. Teprve rozhodnutím přivolaného císaře Hirohita souhlasilo s deklarací za podmínky, že nebudou ohroženy císařovy výsady. Prostřednictvím švýcarského velvyslanectví zaslal ministr zahraničí spojencům depeši, že Japonsko deklaraci přijímá za této podmínky. Stejnou cestou zaslali spojenci 12. srpna svoji odpověď, že „od okamžiku kapitulace bude autorita císaře a japonské vlády podřízena nejvyššímu veliteli spojeneckých sil, jenž přijme kroky, které bude považovat za nezbytné k uskutečnění podmínek kapitulace… Konečná forma vlády nad Japonskem bude nastolena, v souladu s Postupimskou deklarací, podle svobodně vyjádřené vůle japonského lidu.“[8]
Ve dnech 13. a 14. srpna japonské vedení zasedalo, aniž by přijalo jakékoli rozhodnutí ohledně kapitulace. Obrat nastal teprve v důsledku zintenzivnění vojenské činnosti spojenců, která byla v posledních dnech utlumena, zejména díky masivnímu bombardování japonských průmyslových cílů během 14. srpna.[9] V podvečer požádal císař vládu, aby mu připravila projev, se kterým chtěl vystoupit v rozhlasovém vysílání.
Večer došlo k pokusu o puč vedenému důstojníky generálního štábu a císařskou gardou, jehož cílem bylo kapitulaci zabránit. Přestože povstalci obsadili císařský palác a vysílací studio, nepodařilo se jim najít desky s projevem, který byl nahrán kolem jedenácté večer. K povstání se nepřidal žádný z generálů, jednotky věrné císaři se blížily, a tak se v ranních hodinách povstání rozpadlo.[10] Mezitím odeslala japonská vláda depeše spojencům, že Postupimskou deklaraci přijímá.[8][1] Císařův projev byl odvysílán 15. srpna ve 12:00 místního času.
Kapitulace se realizovala pozvolna, poslední letecké boje proběhly 18. srpna, zatímco odpor proti sovětům trval o několik dní déle, a to především na Kurilách. Mnohé jednotky, zejména v jihovýchodní Asii, kapitulovaly až v průběhu září.
Někteří jednotliví japonští vojáci na tichomořských ostrovech, v domnění, že válka stále pokračuje, udrželi svůj odpor po dobu téměř třiceti let.[11]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.