památník v Německu From Wikipedia, the free encyclopedia
Památník Budyšín (německyGedenkstätte Bautzen, hornolužickosrbskyWopomnišćo Budyšin) je pietní místo věnované obětem dvou věznic Bautzen Ia Bautzen II. Od roku 1994 se nachází vbudově bývalé zvláštní věznice Bautzen II („Věznice Stasi“) vbudyšínské městské části Nordostring. Památník je pracovištěm Nadace saských památných míst pro připomínání obětí politické tyranie. Vobou budovách postavených vletech 1904–1906 byli vobdobí nacionálního socialismu vězněni političtí odpůrci zřad sociálních demokratů a komunistů, Židé, svědkové Jehovovi a homosexuální muži. Součástí vězeňského areálu je objekt Bautzen I, přezdívaný kvůli slínkovým cihlám „Žlutá bída“, vněmž a vjehož blízkosti se nacházel Zvláštní tábor č. 4Sovětské okupační správy. Od roku 1990 vtéto budově sídlí Justiční věznice. Druhou historickou budovou areálu je oněco menší objekt Bautzen II, přezdívaný mj. „Stasi-Knast“, vněmž byla vletech 1956–1989 věznice se zvláštní ostrahou pod kontrolou Ministerstva státní bezpečnosti (Stasi). Od roku 1994 se vbudově Bautzen II nachází Památník Budyšín, sídlí tu také kancelář Nadace saských památných míst pro připomínání obětí politické tyranie.[2]
Bautzen Ia Bautzen II vobdobí nacionálního socialismu (1933–1945)
Ernst Thälmann (1886–1944) byl od roku 1925 předsedou KPD. Jako zastánce stalinistické linie vyloučil ze strany své ideové odpůrce. Nacisté ho zatkli vbřeznu 1933 a obvinili jej zvelezrady. Na Hitlerův pokyn byl proces zastaven. Thälmann byl vězněn vBerlíně, Hannoveru a vletech 1943–1944 ve věznici Bautzen I. Přístup kněmu měli pouze vybraní dozorci a ředitel věznice. Ernst Thälmann byl vobdobí NDR považován za symbol antifašismu.[3]
Bautzen Ia Bautzen II byly součástí nacistického represivního aparátu jako „normální“ běžné věznice. Věznice Bautzen I, postavená vroce 1904, a soudní věznice Bautzen II, dokončená vroce 1906, byly ve „Třetí říši“ administrativně sloučeny nejprve jako „Státní věznice Bautzen“ s„Pobočnou věznicí Bautzen II“ a později jako „Trestní, vazební věznice a věznice pro mladistvé“. Scelkovým počtem 1550 vězeňských míst patřila věznice kpěti největším vNěmecké říši. BautzenI sloužil kvýkonu trestu odnětí svobody vdrážďanském soudním okrese a kzadržování mladistvých. Vmenší věznici Bautzen II bylo umístěno 200 vězňů. Sloužila jako vazební věznice, pro výkon krátkodobých trestů odnětí svobody a pro ochrannou vazbu. Nacistickájustice se vroce 1933 okamžitě dala do služeb režimu. Neměla problém spolupracovat sbrutálními hrdlořezy zSA a poskytovat jim vězeňské cely pro tzv. vězně určené pro 'ochrannou vazbu'. Vobjektu Bautzen II vyslýchali příslušníci SA vězně, kteří často pocházeli zprovizorního budyšínského ‚tábora ochranné vazby‘ zvaného Kupferhammer vulici Talstraße. Soudní úředníci do toho nezasahovali: jedinou jejich starostí vsouvislosti sbitím a hlasitým křikem byla pověst věznice.[4] Nacistický režim se soustředil na kázeň a pořádek vtrestním systému. Zločinnost byla považována za nemoc přirozeně „zdravého národního těla“. Ředitel věznice Rudolf Plischke, který byl do Budyšína jmenován vdubnu 1933 a měl doktorát zpráv, si tyto názory rychle osvojil. Před rokem 1933 byl přesvědčeným zastáncem humánního a moderního trestního systému. Nyní vedl věznice vzorně a politicky spolehlivě až do konce nacistické diktatury. Kvůli četným zvláštním zákonům byli do budyšínských věznic posíláni Židé, svědkové Jehovovi a homosexuální muži. Drobní zločinci byli považováni za méněcenné „asociály“. Ti, kteří byli vícekrát odsouzeni, byli umístěni do trvalé preventivní vazby jako nebezpeční recidivisté. Byli to především vězni klasifikovaní jako nepřátelé společnosti, kteří pocítili plnou brutalitu nacionálněsocialistického trestního systému. Vprůběhu druhé světové války měl kněmeckému vítězství přispět ivězeňský systém: snižoval se personál, příděly a materiál pro věznice, rostl počet vězňů. Přeplněnost, hlad, zanedbávání, nemoci a smrt stále více charakterizovaly každodenní život ve věznicích, jako byly Bautzen Ia II.[4] Mezi nejznámější vězně zobdobí nacionálního socialismu patří předseda KPDErnst Thälmann, spisovatel Ludwig Renn (Bautzen I) a vroce 1943 Julius Fučík (Bautzen II).[5][4]
Speciální tábor č. 4 (1945–1956)
Walter Kempowski (1929–2007) byl aktivním členem LDP. Vroce 1948 byl zatčen MVD (dříve NKVD) za to, že shromažďoval důkazy, že Sovětský svaz ze země odváží více demontovaných strojů, než bylo dohodnuto vrámci reparací. Dokumenty předal americké tajné službě. Za „špionáž“ byl vletech 1948–1956 vězněn ve Speciálním táboře č.4. Stejný 25letý trest dostal i jeho bratr Robert, jejich matka byla zato, že věc neoznámila, odsouzena k deseti letům nucených prací. Po propuštění Kempowski odešel do Hamburku, vystudoval pedagogiku a poté působil jako učitel a spisovatel.[6]
Dějiny Speciálního tábora vBudyšíně patří do historického kontextu druhé světové války, vníž Německo okupovalo Evropu, což mělo za následek jeho obsazení vítěznými mocnostmi. To bylo také příčinou vzniku sovětských speciálních táborů na německé půdě, jako byl Speciální tábor č. 4 vBudyšíně. Tábor na kraji města vznikl vkvětnu 1945 vsousedství objektu Bautzen Ia sloužil nejprve kizolaci domnělých iskutečných nacistů. Ve věznici Bautzen II probíhaly výslechy vězňů, které prováděli zaměstnanci sovětských tajných služeb. Vletech 1945–1956 bylo vtáboře internováno více než 27 000 vězňů, nejméně 3000 znich zde zahynulo vnelidských podmínkách. Důvodem kvěznění záhy nebyla jen nacistická minulost zatčeného, ale také jakýkoliv rozsudek, který ve vznikající diktatuře vynesla Sovětská okupační správa. Mnozí političtí odpůrci zprávě rozpuštěných demokratických stran byli sovětskými vojenskými tribunály odsouzeni kdlouholetým trestům. Po založení NDR vroce 1949 byly speciální tábory vúnoru 1950 zrušeny a většina vězňů byla propuštěna. Rozsudky sovětských tribunálů však zůstaly nadále vplatnosti a vězeňská správa, která je převzala, odsouzené pod dohledem Lidové policie věznila přinejmenším do roku 1956.[7]
Věznice Stasi Bautzen II (1956–1989)
Wolfgang Harich (1923–1995) byl marxistický filosof, novinář, jeden znejvýznamnějších a nejkontroverznějších levicových intelektuálů NDR. Po potlačení Maďarského povstání se pokusil se svou „skupinou“ formou „kontrarevolučního spiknutí“ prosadit reformu a odstranit Waltera Ulbrichta. Vletech 1957–1964 byl vězněn vobjektu Bautzen II. Až do roku 1963 zde nesměl číst žádnou knihu. Od socialismu, ani od samotné NDR se nikdy nedistancoval, po odchodu do invalidního důchodu žil vizolaci od oficiálního akademického ipolitického života.[8]
Budyšín se svými dvěma věznicemi se stal symbolem politického pronásledování a věznění také vobdobí NDR. „Věznice Stasi Bautzen II“, „Mielkeho soukromá věznice“, „Zvláštní věznice“ a mnoho dalších označení se vžilo pro objekt Bautzen II. Historické pozadí těchto pojmenování souvisí stím, že Budyšín byl před rokem 1989 jak ve východním, tak vzápadním Německu bezprostředně spojován stímto vězeňským zařízením. Oficiálně byla věznice Bautzen II, stejně jako všechny ostatní věznice vNDR, zařízením státní správy, které se nacházelo na území NDR a které bylo institucí ministerstva vnitra. Vtomto vězení Ministerstva pro státní bezpečnost (Stasi) však všichni vězni nosili modré uniformy, protože Bautzen II nepatřil mezi běžné vazební věznice. Po roce 1989 bývalí vězni popisovali mučení a psychické týrání. Ačkoliv byl tedy objekt Bautzen II oficiálně vězeňským zařízením NDR, ztělesňuje spíše pronikání Státní bezpečnosti do všech oblastí společenského života. Pod pláštíkem údajně ústavního trestního systému kontrolovala Stasi celou věznici, organizovala věznění, výslechy a manipulaci se svými politickými odpůrci či oponenty. Historie věznice Stasi začíná uzvláštních vězňů, kteří byli do objektu Bautzen II přivezeni vsrpnu 1956. Od této chvíle také Stasi prováděla výslechy vprůběhu přípravného řízení. To znamenalo, že od zatčení až po vyšetřování ve vyšetřovací vazbě, odsouzení a následný výkon trestu odnětí svobody probíhalo vše podle směrnic Stasi. Státní bezpečnost rovněž rozhodovala otom, kdy a kde vězně propustit a pokračovala vjejich sledování mimo věznici. Bautzen II byl tudíž nedílnou součástí represivního systému NDR.[9]
Památník Budyšín (1994–současnost)
Vroce 1992 byla věznice Bautzen II uzavřena kvůli svému zvláštnímu významu jako místo politického věznění. Ke zřízení památníku přispěla především iniciativa a vytrvalost bývalých budyšínských vězňů, kteří vroce 1990 založili spolek Bautzen-Komitee e. V. Po návštěvě místa podala 12. července 1991 parlamentní skupina CDU vSaském zemském sněmu návrh na „zřízení památníku obětem komunismu a socialismu vbudyšínské věznici“. Památník, který měl být zřízen vbývalé zvláštní věznici Ministerstva pro státní bezpečnost Bautzen II, měl „sloužit jako pietní místo a zároveň jako muzeum a místo setkávání“. Dne 16. července 1993 požádal Saský zemský sněm na žádost parlamentní skupiny Svaz 90/Zelenísaskou vládu, aby nadále podporovala zřízení „Památníku obětem komunistické a socialistické diktatury a politické spravedlnosti vbývalé zvláštní věznici Ministerstva pro státní bezpečnost „Bautzen II“. Její charakter a stav měly být vrámci možností zachovány.[10]
Po založení Památníku vúnoru 1994 převzala odpovědnost za další rozvoj a rozšíření památníku Nadace saských památných míst pro připomínání obětí politické tyranie. Koncepci vypracovanou jejím jménem, která nyní výslovně zahrnovala jako úkol připomínání bezpráví nacistické diktatury a jejích obětí a dokumentaci historie věznice Bautzen I, doporučily výbory nadace krealizaci vdubnu 1997. Památník Budyšín má komplexní a nelehký úkol zpracovat a zdokumentovat na jednom historickém místě historii dvou velmi odlišných věznic ve třech obdobích perzekuce: za nacionálněsocialistické diktatury, vobdobí sovětské okupace a vdobě diktatury SED.[10] Vroce 2018 měl Památník Budyšín 8 zaměstnanců.[1]
Bodo Strehlow (* 1957) je bývalý příslušník Lidového námořnictva NDR. V roce 1979 se pokusil uprchnout na Západ na služební lodi. Útěk se však nezdařil. Po jeho varovných výstřelech do vzduchu byl přemožen a těžce raněn ručními granáty. Ve věznici Bautzen II byl za „terorismus“ vězněn v letech 1979–1989. Na samotce strávil víc než 9 let. Okamžitě po svém omilostnění roku 1989 opustil NDR a začal studovat fyziku v Heidelbergu. V roce 1992 Krajský soud jeho rozsudek zrušil. Bodo Strehlow žije v Heidelbergu a živí se informatikou.[12]
Cela, v níž Bodo Strehlow strávil 9 let samovazby. Mobiliář pochází z bývalé věznice Bautzen II, uspořádání cely a jednotlivých předmětů rekonstruoval sám Strehlow, když se roku 1994 do věznice poprvé vrátil. O své vazbě řekl: „Život v cele, izolace, se dá jen těžko vydržet. Po všech těch letech na moři jsem byl na tíseň a také samotu zvyklý. Rozhodně jsem se dokázal lépe vyrovnat s tím, že jsem zůstal sám, než někteří jiní.“
Kronika Budyšínské věznice (1904–2000) – Historie věznic Bautzen I(1904–1990) a Bautzen II (1906–1992) a Památníku Budyšín (1990–2000) je zdokumentována chronologicky. Důraz je kladen na chronologické zařazení základních etap vývoje obou věznic, ilustrované četnými fotografiemi. Kroniku je vhodné sledovat společně súvodním filmem.[13]
Bautzen Ia Bautzen II vobdobí nacionálního socialismu (1933–1945) – Stálá expozice Haft unterm Hakenkreuz (Vězení pod hákovým křížem) popisuje budyšínské věznice jako nedílnou součást nacionálněsocialistického teroristického aparátu. Na základě četných vězeňských osudů výstava ukazuje důvody, proč byli lidé zavíráni do věznic, a co se snimi dělo. Ukázkové životopisy navíc popisují zakořenění nacistické ideologie vřadách vězeňského personálu a personální změny a návaznosti před rokem 1933 a po roce 1945.[14]
Speciální tábor vBudyšíně (1945–1956) – Historie sovětského Speciálního tábora vBudyšíně je vyprávěna prostřednictvím vybraných životopisů, knimž jsou přiřazeny originální předměty zdoby věznění. Model tábora ilustruje tehdejší prostorové podmínky. Kromě toho je vystaveno několik málo dochovaných dobových fotografií a krátká filmová sekvence. Vedle výstavní místnosti je návštěvníkům představena rekonstrukce cely podle popisů bývalých vězňů, do které lze také vstoupit.[15]
Věznice Stasi Bautzen II (1956–1989) – Výstava je rozdělena do osmi tematických sekcí, které dokumentují celou historii věznice Bautzen II jako speciálního vězeňského zařízení Státní bezpečnosti: od zatčení a uvěznění, přes každodenní život vězňů, personálu, odstínění věznice od veřejnosti až po propuštění politických vězňů vletech 1989/90. Kromě různých exponátů jsou zde kvidění zvukové a filmové dokumenty zpředváděcích procesů ivýpovědi očitých svědků věznění. Centrální výstavní místnost je vhodné navštívit společně sdalšími prostory vbudově.[16]
Podpůrčí spolek Bautzen Komitee e.V. (Budyšínský výbor) byl založen po zániku NDR bývalými vězni budyšínských věznic a jejich příbuznými. Jeho cílem je spolupracovat při zkoumání a vyrovnávání se se zločiny komunistické tyranie vbudyšínských věznicích, aby bylo zachováno historické povědomí o utrpení mnoha nevinných obětí. Výbor například intenzivně pracoval na pátracích výkopech vhromadných hrobech za věznicí, které vyústily ve vybudování společného hrobu a pamětní kaple na tomto místě, kde je možné vhodným a důstojným způsobem uctít památku obětí. Vroce 2012 byla vkapli na osmi velkých skleněných panelech umístěna jména více než 3000 vězňů, kteří zemřeli vdůsledku věznění vletech 1945–1956.[17] Také díky iniciativě a úsilí tohoto spolku rozhodl Saský zemský sněm včervnu 1993 ozřízení Památníku Budyšín. Spolek Bautzen Komitee e.V. není organizační jednotkou Památníku, ani Nadace saských památných míst pro připomínání obětí politické tyranie, nýbrž samostatnou právnickou osobou.[18]
Pohled na Bautzen II, sídlo Památníku ve Weigangstraße 8a
HATTIG, Susanne. Haft unterm Hakenkreuz: Bautzen I und II 1933–1945: Katalog zur Ausstellung. Příprava vydání Stiftung Sächsische Gedenkstätten. 1. vyd. Dresden: Sandstein Verlag, 2018. 176s. (Schriftenreihe der Stiftung Sächsische Gedenkstätten zur Erinnerung an die Opfer Politischer Gewaltherrschaft; Bd. 17). ISBN978-3-95498-440-4. S.165. (německy)
HATTIG, Susanne. Haft unterm Hakenkreuz: Bautzen I und II 1933–1945: Katalog zur Ausstellung. Příprava vydání Stiftung Sächsische Gedenkstätten. 1. vyd. Dresden: Sandstein Verlag, 2018. 176s. (Schriftenreihe der Stiftung Sächsische Gedenkstätten zur Erinnerung an die Opfer Politischer Gewaltherrschaft; Bd. 17). ISBN978-3-95498-440-4. Kapitola Einführung, s.6–18. (německy)
HATTIG, Susanne. Geschichte des Speziallagers Bautzen 1945–1956: Katalog zur Ausstellung der Gedenkstätte Bautzen. Příprava vydání Stiftung Sächsische Gedenkstätten; redakce Cornelia Liebold. 1. vyd. Dresden: Michel Sandstein Verlag, 2004. 236s. (Schriftenreihe der Stiftung Sächsische Gedenkstätten zur Erinnerung an die Opfer Politischer Gewaltherrschaft; Bd. 11). ISBN978-3-937602-29-5. S.229. (německy)
HATTIG, Susanne. Geschichte des Speziallagers Bautzen 1945–1956: Katalog zur Ausstellung der Gedenkstätte Bautzen. Příprava vydání Stiftung Sächsische Gedenkstätten; redakce Cornelia Liebold. 1. vyd. Dresden: Michel Sandstein Verlag, 2004. 236s. (Schriftenreihe der Stiftung Sächsische Gedenkstätten zur Erinnerung an die Opfer Politischer Gewaltherrschaft; Bd. 11). ISBN978-3-937602-29-5. Kapitola Einführung, s.9–15. (německy)
CORBAT, Hans. „Unserer Entwicklung steht er feindselig gegenüber“: Erlebnisse in kommunistischen Lagern und Gefängnissen in Berlin, Torgau und Bautzen 1946–1956. Dresden: Stiftung Sächsische Gedenkstätten zur Erinnerung an die Opfer Politischer Gewaltherrschaft, 2004. 160s. (Lebenszeugnisse - Leidenswege; H. 15). ISBN978-3-934382-10-7. (německy)
HATTIG, Susanne. Geschichte des Speziallagers Bautzen 1945–1956: Katalog zur Ausstellung der Gedenkstätte Bautzen. Příprava vydání Stiftung Sächsische Gedenkstätten; redakce Cornelia Liebold. 1. vyd. Dresden: Michel Sandstein Verlag, 2004. 236s. (Schriftenreihe der Stiftung Sächsische Gedenkstätten zur Erinnerung an die Opfer Politischer Gewaltherrschaft; Bd. 11). ISBN978-3-937602-29-5. (německy)
HATTIG, Susanne. Haft unterm Hakenkreuz: Bautzen I und II 1933–1945: Katalog zur Ausstellung. Příprava vydání Stiftung Sächsische Gedenkstätten. 1. vyd. Dresden: Sandstein Verlag, 2018. 176s. (Schriftenreihe der Stiftung Sächsische Gedenkstätten zur Erinnerung an die Opfer Politischer Gewaltherrschaft; Bd. 17). ISBN978-3-95498-440-4. (německy)
HATTIG, Susanne. Stasi-Gefängnis Bautzen II: 1956–1989: Katalog zur Ausstellung der Gedenkstätte Bautzen. Příprava vydání Stiftung Sächsische Gedenkstätten. 1. vyd. Dresden: Sandstein Verlag, 2008. 240s. (Schriftenreihe der Stiftung Sächsische Gedenkstätten zur Erinnerung an die Opfer politischer Gewaltherrschaft; Bd. 13). ISBN978-3-937602-98-1. (německy)
HATTIG, Susanne. Stasi-Gefängnis Bautzen II: 1956–1989: Katalog zur Ausstellung der Gedenkstätte Bautzen. Příprava vydání Stiftung Sächsische Gedenkstätten. 2., přepracované vyd. Dresden: Sandstein Verlag, 2008. 228s. (Schriftenreihe der Stiftung Sächsische Gedenkstätten zur Erinnerung an die Opfer politischer Gewaltherrschaft; Bd. 13). ISBN978-3-95498-450-3. (německy)
HEINISCH, Günter. „Solange du lebst, lebt auch die Hoffnung noch“: Erinnerungen an Haft und Selbstbehauptung in Chemnitz, Dresden und Bautzen 1950–1956. Dresden: Stiftung Sächsische Gedenkstätten zur Erinnerung an die Opfer Politischer Gewaltherrschaft, 2000. 160s. (Lebenszeugnisse - Leidenswege; H. 10). ISBN978-3-9805527-9-0. (německy)
HÜTTMANN, Jens. (Über)Leben im Speziallager Bautzen: Die Geschichte von Jochen Stern und den schachspielenden „Knastologen“ [online]. 2017-04-27 [cit. 2023-02-14]. Dostupné online. (německy)
LIEBOLD, Cornelia; PAMPEL, Bert. Hunger - Kälte – Isolation: Erlebnisberichte und Forschungsergebnisse zum sowjetischen Speziallager Bautzen 1945–1950. 2. vyd. Dresden: Stiftung Sächsische Gedenkstätten zur Erinnerung an die Opfer Politischer Gewaltherrschaft, 1999. (Lebenszeugnisse – Leidenswege; H. 4). ISBN3-9809927-3-X. (německy)
LIEBOLD, Cornelia. Kassiber aus Bautzen: heimliche Briefe von Gefangenen aus dem sowjetischen Speziallager 1945–1950. 1. vyd. Dresden: Stiftung Sächsische Gedenkstätten zur Erinnerung an die Opfer Politischer Gewaltherrschaft, 2004. 108s. (Lebenszeugnisse - Leidenswege; H. 16). ISBN978-3-934382-11-4. (německy)
REIF-SPIREK, Peter. Speziallager in der SBZ: Gedenkstätten mit „doppelter Vergangenheit“. Příprava vydání Bodo Ritscher. 1. vyd. Berlin: Links, 1999. 328s. ISBN978-3-86153-193-7. (německy)
Speziallager in der Sowjetischen Besatzungszone (SBZ)/DDR [online]. Bundesstiftung Aufarbeitung, 2021 [cit. 2023-02-14]. Dostupné online. (německy)
Wege nach Bautzen II: biographische und autobiographische Porträts. Příprava vydání Stiftung Sächsische Gedenkstätten. Dresden: Stiftung Sächsische Gedenkstätten zur Erinnerung an die Opfer Politischer Gewaltherrschaft, 1998. 157s. (Lebenszeugnisse - Leidenswege; H. 8). ISBN978-3-9805527-7-6. (německy)