Johannes Georg Bednorz
německý fyzik, držitel Nobelovy ceny / From Wikipedia, the free encyclopedia
Johannes Georg Bednorz (* 16. května 1950 v Neuenkirchen) je fyzik pracující v laboratořích IBM. Podílel se na objevu vysokoteplotní supravodivosti, za což roku 1987 spolu s Karlem Alexanderem Müllerem získal Nobelovu cenu za fyziku.
Johannes Georg Bednorz | |
---|---|
![]() Johannes Georg Bednorz (2. června 2009) | |
Narození | 16. května 1950 (74 let) Neuenkirchen |
Alma mater | Spolková vysoká technická škola v Curychu |
Povolání | fyzik |
Zaměstnavatel | IBM |
Ocenění | Marcel Benoist Prize (1986) Robert-Wichard-Pohl-Preis (1987) Nobelova cena za fyziku (1987) Klung Wilhelmy Science Award (1987) Fritz London Memorial Prize (1987) … více na Wikidatech |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Jeho rodina pochází ze Slezska, které musela po 2. světové válce opustit a usadila se v Německu. V roce 1968 začal studovat mineralogii na Univerzitě v Münsteru. Poté, co chvíli pracoval v laboratořích IBM v Curychu, začal studovat na ETH Curych. V roce 1982 se vrátil do laboratoří IBM a přidal se k výzkumu supravodivosti vedeném Karlem Alexanderem Müllerem.[1]
V roce 1983 se tito dva soustředili na elektrické vlastnosti keramických materiálů a v roce 1986 se jim podařilo navodit supravodivé vlastnosti u materiálu LaBaCuO již při teplotě 35 K. Tento objev výrazně podnítil další výzkum v oblasti vysokoteplotní supravodivosti. V roce 1987 získal Bendorz s Müllerem Nobelovu cenu za fyziku „za průlomový objev supravodivosti v keramických materiálech“.[2]