český středoškolský profesor, literární historik a kritik From Wikipedia, the free encyclopedia
František Bílý (8. listopadu 1854, Brno[1] – 17. října 1920, Praha[2]) byl český středoškolský profesor, literární historik a kritik. Zabýval se uměleckou výchovou a zdokonalováním výuky mateřského jazyka. Byl autorem učebnic češtiny a němčiny, sestavoval čítanky a antologie. Redigoval Věstník českých profesorů. Upravil k vydání díla Františka Ladislava Čelakovského a Jana Amose Komenského. Byl členem národních a vzdělávacích spolků.
František Bílý | |
---|---|
![]() František Bílý (1904) | |
Narození | 8. listopadu 1854 Brno ![]() |
Úmrtí | 17. října 1920 (ve věku 65 let) Praha ![]() |
Příčina úmrtí | zápal plic |
Místo pohřbení | Olšanské hřbitovy |
Povolání | pedagog, spisovatel, kritik, literární historik, filolog, literární kritik a redaktor |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Absolvoval české gymnázium v Brně a filosofickou fakultu v Praze, obor český a německý jazyk. Pracoval nejprve jako suplent první české reálky v Praze, poté v letech 1879–88 jako profesor c. k. středních škol v Přerově, odkud se vrátil na pražskou reálku. Roku 1898 byl jmenován ředitelem c. k. reálky na Žižkově. V roce 1903 se stal členem zemské školní rady Království českého.[3]
Byl rovněž zemským školním inspektorem, členem České akademie věd a umění a Královské české společnosti nauk, předsedou Umělecké besedy a čestným členem Moravsko-slezské besedy.[4] Věnoval se zdokonalování výuky mateřského jazyka, umělecké výchově a prohlubování smyslu pro krásu. Zasedal v komisi pro úpravy českého pravopisu.[3]
Zemřel na zápal plic, pohřben byl na Olšanech.[4]
Jeho zetěm byl profesor Václav Ertl.[4]
Zabýval se především literární historií a kritikou. Články na toto téma uveřejňoval v pražských a moravských časopisech.[3] Vystupoval také pod pseudonymy Amicus Plato, František Drobný, Ypsilon, Nezabudov a Pravdomil Trpký.[5]
Věnoval se tvorbě učebnic, sestavoval čítanky a výbory básní. Soustředil se také na odkaz Františka Ladislava Čelakovského (životopisné studie) a Jana Amose Komenského (zejména upravené vydání Labyrintu světa).[3]
Knižně vydal:
Redigoval Věstník českých profesorů, odborný časopis zaměřený na pedagogiku a didaktiku středního školství, a edici Česká knihovna zábavy a poučení, sbírku spisů vhodných pro studenty středních škol. Přispíval do Ottova slovníku naučného.[3]
Přispěl do stěžejní knihy českého skautingu Základy junáctví; jeho zakladateli A. B. Svojsíkovi navrhl pro české skauty podle černohorského vzoru název junáci.[6]