mrtvý indoevropský jazyk From Wikipedia, the free encyclopedia
Frýžština je mrtvý indoevropský jazyk, jímž hovořili starověcí Frygové, kteří v předhistorické době přesídlili z Balkánu do Malé Asie. Tvoří samostatnou skupinu v rámci indoevropské jazykové rodiny a nejblíže má k starořečtině. Je doložena od 8. stol. př. n. l. na nápisech psaných vlastní abecedou příbuznou archaické řecké alfabetě.
frýžština | |
---|---|
Rozšíření | Frýgie, Bithýnie, Galacie, Kappadokie |
Počet mluvčích | mrtvý jazyk |
Klasifikace | |
Písmo | fryžská abeceda, řecká alfabeta |
Postavení | |
Regulátor | není stanoven |
Úřední jazyk | Frýgie |
Kódy | |
ISO 639-1 | není |
ISO 639-2 | není |
ISO 639-3 | xpg |
Ethnologue | xpg |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Frýžština tvoří samostatnou skupinu indoevropské jazykové rodiny, která je nejblíže příbuzná starořečtině a staromakedonštině. Se starořečtinou ji spojují zejména tyto znaky:[1][2][3][4]
Hypotéza o blízkosti frýžštiny k thráčtině či arménštině naopak nenachází oporu v jazykovém materiálu.[1][3][4]
Podle Hérodotova tvrzení migrovali Frygové z Makedonie do Malé Asie přibližně v dobách Trojské války. Moderní badatelé rovněž hledají pravlast Frygů v jihovýchodní Evropě.[5][6] Dříve převládal názor, že Frygové dorazili do Malé Asie již kolem 1200 př. n. l. a podíleli se na zničení Chetitské říše, nyní však badatelé inklinují spíše k posunutí jejich příchodu o dvě až tři století později.[7][8] Největší územní expanze dosáhla Frýgie v 8. stol. př. n. l., kdy se začaly objevovat první nápisy psané frýžštinou.[9] Nicméně již kolem roku 700 př. n. l. se fryžský stát zhroutil pod nájezdy Kimmerijců. Od té doby byli Frygové součástí jiných říší, ovládaných Lýdy, Peršany, Řeky a nakonec Římany.[10][11]
Historie frýžštiny se rozděluje na dvě období – starofrýžštinu (8. – 5. stol. př. n. l.) a novofrýžštinu (1. – 3. stol. n. l.). V pramenech se frýžština naposledy zmiňuje v 5. století n. l., ale existují náznaky, že konečný zánik jazyka nastal až po arabské invazi v 7. stol. n. l. Ze starofryžského období se dochovalo okolo 400 nápisů, z nichž přibližně 250 bylo nalezeno v okolí hlavního města Gordia. Novofryžských nápisů bylo nalezeno kolem 120 a téměř výhradně představují epitafy, doprovázené kletbami vůči narušitelům či vykradačům hrobů.[10][12] Dosud nejdelší nalezený nápis z Vezirhanu obsahuje téměř 90 slov.[13] Fryžská slova jsou rovněž doložena formou glos ve starořeckých pramenech, zejména u Hésychia Alexandrijského, a jako výpůjčky v řeckojazyčných nápisech z Frýgie.[4]
Ve starofryžském období se používala vlastní abeceda odvozená od řecké alfabety, obsahující archaické znaky digamma Ϝ a sampí Ͳ. Psalo se zprava doleva anebo střídavě zprava doleva a zleva doprava (bústrofédon), přičemž slova se oddělovala znakem sestávajícím z tří nebo čtyř teček. Nápisy ze starofryžského období byly nalezeny v historických oblastech západní Frýgie, Bithýnie, Galacie a Kappadokie. V novofryžském období vešla v užívání klasická řecká alfabeta a rozdělení na slova se nevyznačovalo.[10][14] V důsledku makedonského záboru a vtrhnutí Galatů se oblast rozšíření frýžštiny významně snížila. Kromě toho se fryžská elita rychle helenizovala a frýžština se v posledních staletích své existence stala jazykem venkova.[4]
Frýžština je doložena zlomkovitě z poměrně malého korpusu textů nápisného charakteru. Celkem je doloženo několik set fryžských slov; význam a etymologie mnoha z nich však zůstávají nejasné.
Význam mnoha fryžských slov se dochoval v řeckých pramenech v podobě glos, jejichž celkový počet se odhaduje okolo třiceti. Největší množství glos uvádí Hésychios Alexandrijský ve svém Slovníku, kde shromáždil cizí slova ze starších literárních a lexikografických děl. Mezi nejznámějšími glosami lze uvést např. bekos „chléb“, brekun „Fryg“, brig „svobodný“, glúros „zlato“, zelkia „zelenina“, zemelos „otrok“.[p. 1]
Platón v dialogu Kratylos poznamenal, že řecká slova pýr „oheň“, hydór „voda“, kynes „psi“ a mnohá další jsou podobná svým fryžským ekvivalentům.[p. 2] Klémés Alexiandrijský upřesnil, že se při orfických mystériích používalo slovo bedu „voda“ (← ide. *wed-).[p. 3]
Stefanos Byzantský uvedl, že Zeus byl v Bithýnii znám jako Tios.[p. 4]
Pro frýžštinu lze rekonstruovat tyto souhlásky:[15][16]
Labiály | Dentály | Alveoláry | Palatály | Veláry | |
---|---|---|---|---|---|
Nazály | m | n | |||
Plozivy | p b | t d | k ɡ | ||
Frikativy | s | ||||
Afrikáty | t͡s d͡z | ||||
Aproximanty | w | l | j | ||
Vibranta | r |
Vedou se spory o tom, zda frýžština podléhala hláskovému posunutí podobnému Grimmovu zákonu v pragermánštině, který zahrnoval ztrátu aspirace znělých aspirát (*Dh → D), ztrátu znělosti (*D → T) a aspiraci neznělých konsonantů (*T → Th). Vědci se shodují, že ztráta aspirace v jazyce proběhla a nová aspirace se neudála, diskutuje se však stále o ztrátě znělosti. Jako argumenty ve prospěch ztráty znělosti jsou uváděna tato slova: Ti- „boží jméno“ (řec. Ζεύς), bekos „chléb“ (← ide. *bhh1ĝos), kenos- „pokolení“ (← ide. *ĝenh1os-), knaik- „žena“ (← ide. *gwneh2ik-), lak- „dát, věnovat“ (řec. λαβεῖν), tetikmenos „proklatý“ (← ide. *dediḱmh1no-) a ti (řec. διά). Ve prospěch neexistence této hláskové změny lze uvést slova bagun „dar“ (← ide. *bhagom), či podas „nohy“ (řec. πόδας).[17].
Frýžština měla tyto samohlásky:[16][18]
Přední | Střední | Zadní | |
---|---|---|---|
Zavřené | i iː | u uː | |
Střední | e eː | o oː | |
Otevřené | a aː |
Praindoevropské *ē se ve frýžštině změnilo v ā: např. mātār (← ide. *méh2tēr), dat. māterei (← ide. *méh2tr-); nové dlouhé ē vzniklo historicky z diftongu *ei.[18].
Slabika -on na konci slova se změnila v -un: např. kakun (řec. κακόν), awtun (řec. αὐτὸν).[18]
Přízvuk byl volný a pohyblivý. Nepřízvučné samohlásky měly tendenci k redukci.[16]
Ve frýžštině jsou doloženy 4 pády – nominativ, genitiv, dativ, akuzativ. Je možné, že jich bylo více, ale v nápisech se neobjevily anebo se jejich tvary nepodařilo spolehlivě identifikovat.[19][20]
ā-kmeny | o-kmeny | kons. kmeny | |
---|---|---|---|
nom. sg. | -as, -a | -os | -ø |
gen. sg. | -avo, -as | -ovo | -os |
dat. sg. | -ai | -oi | -ei/-ē |
akuz. sg. | -an | -un | -an |
nom. pl. | -oi | -ēs | |
gen. pl. | |||
dat. pl. | -ais | -ois/-ōs | -ais |
akuz. pl. |
Osobní zájmena se ve fryžských pramenech nedochovala. V nápisech se objevují ukazovací zájmena tos, *sos (dat. soi) vztažné ios a tázací kos. Za sdílenou inovaci s řečtinou lze považovat vytýkací awtos (řec. αὐτός), zvratné wenawtun (řec. ἑαυτόν) a neurčité panta (řec. πάντα).[21][22]
Fryžská slovesa rozlišovala kategorie osoby, čísla (sg. a pl.), rodu (aktivum, mediopasivum), způsobu (indikativ, imperativ, konjunktiv) a času (prézens, aorist, imperfektum, perfektum a snad i futurum). Aorist se tvořil pomocí augmentu, což frýžštinu spojuje se starořečtinou, arménštinou a indo-íránskými jazyky.[23]
Participium perfekta mediopasiva se tvořilo pomocí sufixu -men-; náslovný konsonant je v perfektu reduplikován.[22][23][24]
Frýžština měla slovosled obvykle typu SOV (podmět, předmět, přísudek). Po prvním přízvučném slově věty mohl následovat řetězec enklitik (Wackernagelův zákon).[22]
Tento starofryžský nápis z 7. či 6. stol. př. n. l. se nachází nad římsou tzv. „Midovy hrobky“, monumentu vytesaného do 17 metrů vysoké skály zobrazujícího chrám s akrotériem, který byl zasvěcen bohyni Kybelé. Obsahem nápisu je zbudování památníku pro krále Mida vysokým chrámovým hodnostářem:[25]
Překlad: Ates, syn Arkia, velekněz (?), Midovi, vojevůdci a vládci, vystavěl.
Typickým žánrem novofryžského období jsou epitafy provázené kletbou vůči narušiteli hrobu. Níže je uveden rekonstruovaný tvar jedné z kleteb, která byla složena snad původně v hexametru:[26]
Překlad: Kdokoli tomuto hrobu zlé učiní anebo náhrobku (?), mezi smrtelníky a bohy Diem proklet nechť bude.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.