chemická sloučenina From Wikipedia, the free encyclopedia
Fluorid berylnatý je anorganická sloučenina s chemickým vzorcem BeF2. Tato bílá pevná látka je hlavním prekurzorem pro výrobu kovového beryllia. Strukturou se fluorid berylnatý podobá křemeni, ale fluorid berylnatý je dobře rozpustný ve vodě.
Fluorid berylnatý | |
---|---|
Obecné | |
Systematický název | Fluorid berylnatý |
Anglický název | Beryllium fluoride |
Německý název | Berylliumfluorid |
Sumární vzorec | BeF2 |
Vzhled | bezbarvý, sklovité hrudky |
Identifikace | |
Registrační číslo CAS | 7787-49-7 |
EC-no (EINECS/ELINCS/NLP) | 232-118-5 |
PubChem | 24589 |
ChEBI | CHEBI:49499 |
UN kód | 1566 |
SMILES | [Be+2].[F-].[F-] |
InChI | InChI=1S/Be.2FH/h;2*1H/q+2;;/p-2
Key: JZKFIPKXQBZXMW-UHFFFAOYSA-L |
Číslo RTECS | DS2800000 |
Vlastnosti | |
Molární hmotnost | 47.01 g/mol |
Teplota tání | 554 °C (1,029 °F; 827 K) |
Teplota varu | 1,169 °C (2,136 °F; 1,442 K) |
Hustota | 1,986 g/dm3 |
Rozpustnost ve vodě | dobře rozpustný |
Struktura | |
Krystalová struktura | trojklonná |
Tvar molekuly | lineární |
Termodynamické vlastnosti | |
Standardní slučovací entalpie ΔHf° | −1010 kJ/mol |
Standardní molární entropie S° | 45 J/K*mol |
Měrné teplo | 59 J/mol*K |
Bezpečnost | |
H-věty | H301, H305, H311, H314, H315, H319, H330, H335, H372, H411 |
P-věty | P201, P202, P260, P264, P270, P271, P273, P280, P281, P284, P301+310, P301+330+331, P302+352, P303+361+353, P304+340, P305+351+338, P308+313, P310, P312, P314, P320, P321, P322, P330, P361, P363, P391, P403+233, P405, P501 |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Fluorid berylnatý má výrazné optické vlastnosti. Ve formě fluoroberylátového skla má nejnižší index lomu pro pevnou látku při pokojové teplotě 1,275. Disperze fluoridu berylnatého je nejnižší pro pevnou látku a činí 0,0093 a nelineární koeficient je rovněž nejnižší a činí 2×10−14.
Struktura pevného fluoridu berylnatého se podobá struktuře cristobalitu. Ionty Be2+ jsou tetraedricky koordinované a fluoridy mají koordinační číslo dva.[1] Délka vazeb mezi fluorem a berylliem je přibližně 1,54 Å.[2] Analogicky k oxidu křemičitému může fluorid berylnatý také zaujímat řadu příbuzných struktur. Analogie existuje také mezi fluoridem berylnatým a fluoridem hlinitým: oba přijímají při mírné teplotě rozšířené struktury.
Plynný fluorid berylnatý má lineární strukturu se vzdáleností Be-F 143 pm.[3] Fluorid berylnatý dosahuje tlaku par 10 Pa při 686 °C, 100 Pa při 767 °C, 1 kPa při 869 °C, 10 kPa při 999 °C a 100 kPa při 1172 °C.[4]
Molekuly kapalného fluoridu berylnatého mají kolísavou tetraedrickou strukturu. Hustota kapalného fluoridu berylnatého navíc v blízkosti bodu tuhnutí klesá, protože ionty Be2+ a F− se začínají vzájemně silněji koordinovat, což vede k rozšiřování dutin.[5]
Při zpracování beryliových rud vzniká nečistý hydroxid berylnatý. Tento materiál reaguje s hydrogendifluoridem amonným za vzniku tetrafluoroberylnatanu amonného:
Be(OH)2 + 2 (NH4)HF2 → (NH4)2BeF4 + 2 H2O
Tetrafluoroberylnatan je čištěn srážením. Zahříváním přečištěného (NH4)2BeF4 vzniká fluorid berylnatý:
(NH4)2BeF4 → 2 NH3 + 2 HF + BeF2
Reaktivita iontů fluoridu berylnatého s fluoridy je obecně zcela analogická reakcím oxidu křemičitého s oxidy.[6]
Redukce fluoridu berylnatého při 1300 °C s hořčíkem v grafitovém kelímku představuje nejpraktičtější cestu k zisku kovového beryllia:[3]
BeF2 + Mg → Be + MgF2
Chlorid berylnatý není užitečným prekurzorem kvůli své těkavosti.
Fluorid berylnatý se využívá v biochemii, zejména v krystalografii proteinů, jako napodobenina fosfátu. ADP a fluorid berylnatý mají tedy tendenci se společně vázat na místa ATP a inhibovat působení proteinů, což umožňuje krystalizovat proteiny ve vázaném stavu.[7][8]
Fluorid berylnatý tvoří základní složku preferované směsi fluoridových solí používané v jaderných reaktorech s kapalným fluoridem. Fluorid berylnatý se obvykle mísí s fluoridem lithným, čímž vzniká základní rozpouštědlo (FLiBe), do kterého se zavádějí fluoridy uranu a thoria. Fluorid berylnatý je mimořádně chemicky stabilní a směsi LiF/BeF2 (FLiBe) mají nízké teploty tání (360–459 °C) a nejlepší vlastnosti ze všech kombinací fluoridových solí vhodných pro použití v reaktorech.
Sloučeniny beryllia jsou vysoce toxické. Zvýšená toxicita berylia v přítomnosti fluoridu byla zaznamenána již v roce 1949.[9] LD50 u myší je přibližně 100 mg/kg při požití a 1,8 mg/kg při injekci do žíly.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.