From Wikipedia, the free encyclopedia
Elegie (z řeckého ελεγεια), žalozpěv,[1] je básnická či hudební skladba zádumčivého, smutného až truchlivého rázu, proto často bývá použita jako hudební nekrolog. Původně však elegie označovala politické básnictví.
Příkladem tohoto typu skladby mohou být Ovidiovy Žalozpěvy, „Elegie na smrt dcery Olgy“ pro sólový tenor, smíšený sbor a klavír Leoše Janáčka či Sukova „Elegie pro klavír, housle a violoncello“, zkomponovaná pod dojmem temné atmosféry Zeyerovy historizující básně Vyšehrad. Druhým příkladem může být báseň Tyrolské elegie od českého spivatele K. H. Borovského. Žalozpěvy (neboli lamentace) se vyskytují také v biblické literatuře, konkrétně v Knize Jeremjáš a Pláč, nebo v Knize Mormonově v 6. kapitole knihy Mormon.[2]