Ostrov v Šalomounových ostrovech From Wikipedia, the free encyclopedia
Ostrov Buka leží v severozápadní části Šalomounova souostroví v jihozápadním Pacifiku. Nachází se u severozápadního konce mnohem většího ostrova Bougainville a administrativně náleží do provincie Bougainville státu Papua Nová Guinea. Ostrov měří na délku od severu k jihu asi 50 kilometrů a na šířku od východu k západu asi 20 kilometrů.[2] Ostrov je od Bougainville oddělen asi 200 metrů širokou úžinou Buka (Buka passage) na jihu. Na jejím břehu se nachází město Buka, které po regionálním konfliktu v devadesátých letech 20. století, během kterého bylo zničeno město Arawa, převzalo funkci správního centra provincie Bougainville.[3] Na břehu úžiny se nachází i letiště Buka, které bylo vybudováno Australany před druhou světovou válkou, během ní používáno Japonci a během Bougainvillské krize bylo jediným otevřeným letištěm provincie.[4] Na západním pobřeží ostrova se nachází Queen Carola Harbor[5] – zátoka krytá od západu ostrovem Pororan.
Buka | |
---|---|
![]() Buka při pohledu z vesmíru. Sever je nahoře, Buka s letištěm je vpravo dole a Queen Carola Harbor je vlevo nahoře | |
![]() | |
Lokalizace | Tichý oceán |
Stát | ![]() |
• Provincie | Provincie Bougainville |
• Souostroví | Šalomounovy ostrovy |
• Ostrovní skupina | Bougainville |
Topografie | |
Rozloha | 500 km²[1] |
Zeměpisné souřadnice | 5°15′ j. š., 154°38′ v. d. |
Délka | přibližně 50[2] km |
Šířka | přibližně 20[2] km |
Nejvyšší vrchol | Mt. Bei[1] (458[1] m n. m.) |
Osídlení | |
Používané jazyky | Solos Halia (dialekty Hanahan a Haku) Tok Pisin |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Lidé se poprvé na ostrově usídlili přibližně 28 000 let před naším letopočtem.[6] Druhá významná migrační vlna přišla před asi 4000 lety.[7]
Buka navštěvovaly britské, americké a australské rybářské lodě pro jídlo, vodu a jídlo. Poprvé Eliza roku 1806 a naposledy Palmetto roku 1881.
Roku 1899 se Buka stala součástí německé kolonie Německá Nová Guinea. Po první světové válce se Buka stala mandátním územím typu C spravovaným Austrálií.[8]
Australané vybudovali před válkou na jižní straně ostrova u průlivu letiště. 700 metrů dlouhá a 60 metrů široká dráha byla orientována od severovýchodu k jihozápadu a na jejím jihozápadním konci byla vybudována ještě jedna nouzová dráha o rozměrech 500 na 60 metrů, která byla kolmá k hlavní dráze.[4]
Před válkou byla na Buka umístěna část z 271 commandos australské 1. nezávislé roty (1st Independent Company), kteří byli rozmístění po ostrovech od Nové Guineje až po Nové Hebridy. V případě války a okupace měli jejich příslušníci zůstat a působit za nepřátelskou linii.[9] Konkrétně se jednalo o 3. sekci čety „A“ 1. nezávislé roty, která připlula 4. října 1941 z Kaviengu a která nahradila 9. sekci čety „C“.[10]
Během prosince 1941 byla Buka ještě relativně vzdálena válečnému dění. Pouze několik japonských rodin bylo internováno na ostrově Sohano u západního konce průlivu Buka. Také byli evakuováni někteří Evropané.[10]
V pátek 2. ledna 1942 přišel rozkaz připravit letiště k demolici. Ale již příštího dne přišel rozkaz připravit dráhu pro přistání letounu. FLTLT (~ poručík) Brookes přistál se svým Wirrawayem, zkontroloval dráhu a odletěl zpět do Rabaulu. Téhož dne odpoledne přeletělo nad Buka „šest čtyřmotorových létajících člunů“ (pravděpodobně daitei typu 97 [H6K]), což byl pro místní posádku první kontakt s blížícími se Japonci.[10]
Od roku 1942, až do poloviny roku 1944, byl ostrov několikrát bombardován Spojenci, ale nikdy se na Buka fakticky nebojovalo. Japonská posádka na ostrově se vzdala až po japonské kapitulaci.[2]