From Wikipedia, the free encyclopedia
Els novatores (nom llatí que significa 'innovadors') constitueixen un grup de pensadors, científics, filòsofs, etc., de començaments del segle xviii que al País Valencià i en altres llocs del món hispànic desenvolupen un interès preil·lustrat per les novetats científiques atomistes en oposició a l'escolasticisme tomista i neoaristotèlic, mitjançant l'ús de l'empirisme i el racionalisme. En actiu des del darrer terç del segle xvii,[1] els novatores van ser l'avantguarda científica de la intel·lectualitat espanyola del moment.[1]
Dades | |
---|---|
Tipus | grup d'humans ![]() |
Història | |
Creació | 1686 |
Fundador | Baltasar Íñigo, Joan Baptista Coratjà i Tomàs Vicent Tosca i Mascó ![]() |
Governança corporativa | |
Seu | |
Els novatores eren molt conscients de l'endarreriment científic de l'Espanya de la primeria del segle xviii[1] i en culpaven la rèmora de l'escolasticisme universitari i la marginalitat respecte als grans corrents de pensament europeus. Els novatores van difondre les idees renovadores fora de les aules universitàries, i van ser proscrits i defensats a parts iguals. Igualment, prefereixen fer servir les llengües modernes abans que les clàssiques per publicar la seua obra.
Les seues contribucions van fer que Espanya s'incorporara a la ciència moderna i es generalitzara la difusió del coneixement, tot incorporant-se a la revolució científica.[2] Tanmateix, les diferències de ritme respecte a la il·lustració europea va fer que algunes branques de la ciència avançaren més lentament en el cas espanyol.[3] Va ser el cas de les ciències estrictes, ja que la introducció d'Espanya a la revolució científica es va fer mitjançant un procés lent.[3]
El moviment dels novatores va fundar-se l'any 1686 a València, a casa de Baltasar Íñigo, en presència de Joan Baptista Coratjà i Tomàs Vicent Tosca. La idea inicial era crear una mena d'acadèmia matemàtica. El moviment es va donar com a primera tasca la renovació de les idees i les pràctiques científiques existents. Continuen la tasca encetada per l'Acadèmia de València o els treballs del matemàtic i astrònom Josep Zaragoza i Vilanova, d'Isaac Cardoso, de Juan Caramuel i del metge Juan de Cabriada.
Per l'extensió en el temps del moviment, es parla de diverses generacions de novatores, una primera a la qual pertanyen Antonio Hugo de Omerique, Juan Bautista Juanini o Diego Mateo Zapata (nascuts en 1634, 1636 i 1644, respectivament);[4] una segona a la qual pertanyen Joan Baptista Coratjà, Gabriel Álvarez de Toledo, Manuel Martí o Juan de Cabriada (nascuts en 1661, 1662, 1663 i 1665);[5] i una última, la dels hereus en la primera Il·lustració, a la qual pertanyen Gregori Maians i Siscar, Jordi Joan i Antonio de Ulloa (nascuts en 1699, 1713 i 1716). La classificació no s'utilitza extensament, entre d'altres motius per la dificultat d'etiquetar a novatores que, per edat, serien d'una generació anterior, com Juan Caramuel o Josep Zaragoza (nascuts en 1606 i 1627); o intermèdia entre la primera i la segona, com Tomàs Vicent Tosca (nascut en 1651). D'altra banda, un dels representats més destacats de la primera il·lustració a l'Estat espanyol, Benito Jerónimo Feijoo (nascut en 1676), per edat és més proper als novatores de segona generació que als Il·lustrats pròpiament dits.
Va haver-hi nuclis novatores en diverses ciutats,[6] destacant especialment el valencià.
Alguns nobles actuaren com a mecenes de biblioteques, acadèmies i tertúlies, que no eren noves, però fins aleshores havien tingut caràcter literari i artístic. El pas a temes científics va ser un dels símptomes més clars de la incipient mentalitat que conduiria cap a la Il·lustració. Amb les tertúlies del comte de l'Alcúdia[7](Acadèmia de València) i del Marqués de Villatorques (Josep de Castellví),[8] on assistien Tomàs Vicent Tosca, Joan Baptista Coratjà i Manuel Martí (el deán Martí), el nucli dels novatores valencians es considera fundat en 1686 amb una reunió en casa de Baltasar Íñigo, on van acudir Coratjà i Tosca. La idea inicial era crear una espècie d'acadèmia matemàtica. El moviment va tindre per primera llavor la renovació de les ideees i les pràctiques científiques existents. Entre els seus precedents hi havia els treballs del matemàtic i astrònom Josep Zaragoza, de Isaac Cardoso i de Juan Caramuel i també del metge Joan de Cabriada.
« | Que es lastimosa y aun vergonzosa cosa que, como si fuéramos indios, hayamos de ser los últimos en recibir las noticias y luces públicas que ya están esparcidas por Europa. Y asimismo, que hombres a quienes tocaba saber esto se ofendan con la advertencia y se enconen con el desengaño. ¡Oh, y qué cierto es que el intentar apartar el dictamen de una opinión anticuada es de lo más difícil que se pretende en los hombres! | » |
— Juan de Cabriada Carta filosófico-médico-chymica, 1687.[9] |
L'ambient intel·lectual valencià va caracteritzar-se per un increment progressiu en l'exigència crítica, enllaçant la tasca dels novatores amb la dels primers il·lustrats com Gregori Maians; tot diferenciant-se dels altres nuclis; especialment de Feijoo, del qui es distancien explícitament.[10]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.