municipi de la comarca de l'Alt Empordà, a la província de Girona, Catalunya From Wikipedia, the free encyclopedia
Navata és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà, de la qual pràcticament constitueix el límit occidental. Limita amb la comarca del Pla de l'Estany, entre els rius Manol i Fluvià, a prop de la Garrotxa, formant part del territori anomenat Garrotxa d'Empordà. Hi ha grans camps de cereals, oliveres i pinedes. En els seus terrenys plans es conrea per damunt de tot el blat. Té també ramaderia bovina, porcina i aviram. La muntanya del Mont queda força a prop i s'admira des de tot el terme municipal.
Localització | |||||
---|---|---|---|---|---|
| |||||
Estat | Espanya | ||||
Comunitat autònoma | Catalunya | ||||
Àmbit funcional territorial | Comarques gironines | ||||
Comarca | Alt Empordà ![]() | ||||
Capital | Navata ![]() | ||||
Població humana | |||||
Població | 1.465 (2023) ![]() | ||||
Llars | 58 (1553) ![]() | ||||
Gentilici | Navatenc, navatenca ![]() | ||||
Idioma oficial | català ![]() | ||||
Geografia | |||||
Superfície | 18,5 km² ![]() | ||||
Banyat per | Àlguema, Fluvià i Manol ![]() | ||||
Altitud | 145 m ![]() | ||||
Limita amb | |||||
Organització política | |||||
• Alcaldessa ![]() | Bibiana Vallmajó Cantenys (2023–) ![]() | ||||
Identificador descriptiu | |||||
Codi postal | 17744 ![]() | ||||
Fus horari | |||||
Codi INE | 17111 ![]() | ||||
Codi IDESCAT | 171117 ![]() | ||||
Lloc web | navata.cat ![]() |
El terme de Navata està format pels darrers contraforts meridionals del massís del Mont, entre els cursos del Manol (al nord) i el Fluvià (al sud). La riera Àlguema, afluent del Manol, atravessa el terme de ponent a llevant.[1]
S'hi ha construït el camp de golf de Torremirona, amb gran incidència en les activitats econòmiques del poble, que inclou una urbanització i un gimnàs, a part d'un hotel. Ha suposat un creixement del sector de serveis i de la construcció.
Entitat de població | Habitants |
---|---|
Canelles | 37 |
Navata | 886 |
Torremirona | 304 |
| ||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) ![]() |
En el cens del 1970 incorpora l'antic municipi de Taravaus.
L'any 1019 la parròquia de Sant Pere de Navata fou donada a la Canònica de la Seu de Girona. El 1089 els senyors de Navata, Adalbert Gausbert i la seva muller Alamburga s'esmenten en l'acta de restauració de la vida monàstica a Santa Maria de Lledó. En el jurament de fidelitat que els nobles del comtat de Besalú reteren al comte Bernat II, en una data posterior al 1070 , s'esmenta en primer lloc Guillermus Bernardi o Adalberti de Navata.
En el conveni de fidelitat de Guillem Hug, fill de Sança, a Bernat II de Besalú, de l'any 1090 , signa Arnal Bernard de Navata. Ha estat assenyalat que aquests documents són els primers en els quals es troba emprat el cognom "de Navata" per part dels senyors del lloc. Entre 1072 i 1093 Bernat Adalbert prestà homenatge al bisbe Berenguer pel castell i per l'església de Navata. Els canonges de Santa Maria de Lladó tingueren propietats a Navata, que quedaren confirmades mitjançant una butlla del papa Calixte II de l'any 1124 . L'any 1190, el rei Alfons donà en feu la vila de Peralada a Bernat de Navata i a la seva muller Ermessenda. Els anys 1226 i 1227 Arnau de Navata, és anomenat senyor de Peralada i consta com a feudatari del vescomte Dalmau de Rocabertí. L'any 1249 Ermessenda, filla d'Arnau de Navata, es casà amb Dalmau de Rocabertí, fill de Jofre. Així fou com la baronia de Navata passà a mans de la família vescomtal. Guerau de Rocabertí, fill d'Ermessenda de Navata i del vescomte Dalmau, heretà el domini de Navata. En morir sense fills, Navata passà al seu germà Jofre IV de Rocabertí i continuà, des de llavors, unida al vescomtat.[2]
Temple del segle xvii amb pintures murals del segle xviii molt ben conservades.
Església romànica, documentada de l'any 1019. Fou l'església del poble fins al segle xviii. Té vestigis de pintures murals a les parets i una portalada esculpida. En procedeix l'estàtua de la Mare de Déu de Navata, conservada al Museu Nacional d'Art de Catalunya. Està situada als afores del poble, al petit veïnat de Can Miró. A l'abril s'hi acostumava a celebrar un aplec de sardanes.
El castell és conegut també com a "Castell dels Moros", ja que al segle VIII hi hagué un probable palau dels moros. Conserva una torre circular, un mur amb espitlleres i restes d'una capella. Al solar de l'actual castell, hi hagué una probable vil·la romana (segle iii). És una fortalesa documentada per primera vegada en el segle xi. Estava situada en el comtat de Besalú, en el terme parroquial de Sant Pere de Navata. En aquest segle es van signar diversos pactes entre els senyors de Navata i el bisbe de Girona en els que els primers es comprometien a defensar la parròquia de Sant Pere i la seva sagrera. L'any 1099 Bernat Adalbert de Navata va donar el castell al comte de Besalú, en canvi de rebre'l després com a feu. Gairebé un segle més tard, en 1190, el rei Alfons I cedí en feu a Bernat de Navata la vila de Peralada. El 1249 Ermessenda de Navata i el Far es va casar amb Dalmau IV de Rocabertí. A partir d'aquest moment les possessions dels Navata passaren a la família dels Rocabertí. En 1272 l'infant Pere, que actuava com a lloctinent de Jaume I, va permutar amb Dalmau de Rocabertí els castells de Navata i de Vilademuls, tot i que aquesta família continuà exercint com a senyors del castell de Navata.
Romànica. Esmentada al 855 com a possessió del monestir de Santa Maria de la Grassa. Depenia de la parròquia de Romanyà d'Empordà.
Petit nucli històric de carrers estrets amb restes de l'antiga fortificació. Al carrer de la muralla, per exemple, les façanes estan construïdes sobre el llenç meridional de l'antic recinte fortificat (segles XV-XVI) perquè, tot i que l'origen del poble és del s. XIII, la majoria de cases del poble són dels segles xvii i XVIII. Algunes cases del centre han estat molt modificades i restaurades, però s'han conservat moltes finestres i portes amb carreus amb dates i inscripcions gravades originals.[3]