From Wikipedia, the free encyclopedia
Els varmis foren una de les tribus eslaves que habitaren a la regió de Prússia, en la costa del Bàltic. El territori que ocupaven s'anomenà Vàrmia (en polonès: Warmia, en llatí: Varmia, en alemany: Ermland, en lituà: Varmė), que queda dins l'actual Polònia.[1] Poc després de la creació de l'estat polonès pels ducs dels polans occidentals, vers el 997 començaren a voler annexar el territori dels varnis. Primer insistiren en convertir-los al cristianisme i quan no acceptaren planejaren conquerir-los per la força. Conrad I de Masòvia inicià les croades contra ells i altres tribus prussianes. Per accelerar aquest procés el duc demanà la col·laboració de l'Orde Teutònic. A poc a poc, els varmis foren conquerits i cristianitzats. Els cavallers teutons fundaren ciutats en el seu territori i establiren colònies d'alemanys i polonesos. Amb els segles els varmis perderen la pròpia identitat i llengua.[2]
Tipus | grup ètnic històric ![]() |
---|
Vàrmia era un territori situat entre els rius Łyna (afluent del Pregel), Pasłęka i la llacuna del Vístula. Els seus veïns a l'oest eren els pogesanis, a l'est els natangis i al sud els bartis.[1]
Després que l'Orde Teutònic s'establís a Cúlmerland el 1230, iniciaren una campanya progressiva de conquesta i conversió forçada de totes les tribus prussianes. Els varmis, juntament amb els bartis i els natangis, foren subjugats entre el 1238 i el 1241. Durant una de les primeres expedicions d'atac a Vàrmia, els croats destruïren Honeda, una fortalesa dels varmis, i al seu lloc construïren una altra de maons que anomenaren Balga,[3] després empraren Balga com a base d'operacions per les següents conquestes. Aquesta fortalesa fou una de les cinc que no fou capturada pels rebels duran la primera revolta prussiana, que esclatà el 1242 i acabà el 1249 amb la signatura del Tractat de Christburg. Els cavallers teutons també construïren a Vàrmia els castells de Braunsberg i Heilsberg.[4]
En la batalla de Durbe, el 1260, els teutons patiren una greu derrota i això engrescà els prussians per fer un altre alçament general que duraria catorze anys. Durant aquest període els varmis nomenaren Glappo com a líder i participar en la revolta. En la primera etapa de l'alçament, Glappo i el seu exèrcit capturà Brauensberg, però fallaren en l'intent de conquerir Balga. El 1266, els governants de Brandenburg arribaren a Prússia i construïren un castell en la frontera entre Vàrmia i Natàngia, a mig camí entre els castells de Balga i Königsberg. Aquest nou castell fou anomenat Brandenburg (en l'actual ciutat d'Ushakovo) i hagué de resistir diversos atacs prussians. El 1273, quan provava de recuperar per al seu poble la fortalesa de Brandenburg, Glappo fou capturat i penjat. L'alçament acabà l'any següent i fou la darrera vegada que els varmis es rebel·laren. Després foren lentament assimilats per la cultura dels alemanys i els polonesos. Els polonesos s'establiren a Vàrmia en gran nombre després de la Segona Pau de Thorn (1466), i el bisbat-principat que havien creat els teutons passà sota sobirania del Regne de Polònia, dins la província de la Prússia reial.[5]
Els lingüistes han proposat diverses teories sobre l'origen de la paraula Vàrmia:[6]