Valentín Ferraz y Barrau
From Wikipedia, the free encyclopedia
Valentín Ferraz y Barrau (Ancils, Osca, 14 de febrer de 1792 - El Escorial, Madrid, 31 d'agost de 1866), fou un militar i polític aragonès, que va ocupar importants càrrecs en el regnat d'Elisabet II d'Espanya, com la presidència del Consell de Ministres.[1][2]
Dades ràpides Biografia, Naixement ...
Litografía del tinent general Valentín Ferraz y Barrau. Obra de J. Donon (1852) (1852) ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 14 febrer 1794 ![]() Ancils (província d'Osca) ![]() |
Mort | 31 agost 1866 ![]() San Lorenzo de El Escorial (Comunitat de Madrid) ![]() |
![]() | |
12 d'agost de 1840 – 28 d'agost de 1840 | |
![]() | |
8 d'abril de 1835 – 16 de juny de 1835 | |
20 de juliol de 1840 – 16 de juny de 1840 | |
![]() | |
1855 – 1857 | |
← José Seco Baldor | |
Activitat | |
Lloc de treball | Madrid ![]() |
Ocupació | polític, militar, ministre ![]() |
Partit | Partit Progressista ![]() |
Carrera militar | |
Lleialtat | ![]() |
Branca militar | ![]() |
Rang militar | ![]() |
Conflicte | Guerra del francès Guerres d'independència hispanoamericanes |
Premis | |
Tanca
Va néixer en una família noble, documentada en la Vall de Benasc, Osca, des del segle xii, amb clergues, polítics, juristes i militars. Era nebot d'Antonio Cornel y Ferraz, ministre de la Guerra de Carles IV; i cosí germà de José Ferraz y Cornel, ministre d'Hisenda en 1840, i de Francisco Javier Ferraz y Cornel, tinent general i president del Tribunal Suprem de Guerra i Marina.