From Wikipedia, the free encyclopedia
Ulrich Beck (Stolp, 15 de maig de 1944 - Berlín, 1 de gener de 2015)[1] fou un sociòleg alemany. També fou professor de la Universitat de Múnic i la London School of Economics.
![]() (2012) ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 15 maig 1944 ![]() Słupsk (Polònia) ![]() |
Mort | 1r gener 2015 ![]() Múnic (Alemanya) ![]() |
Causa de mort | infart de miocardi ![]() |
Formació | Universitat de Múnic London School of Economics ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Sociologia ![]() |
Lloc de treball | Múnic ![]() |
Ocupació | sociòleg, professor d'universitat, economista ![]() |
Ocupador | Universitat de Múnic Universitat de Münster London School of Economics ![]() |
Membre de | |
Alumnes | Marc Krautzberger (en) ![]() ![]() |
Obra | |
Obres destacables | |
Localització dels arxius |
|
Família | |
Cònjuge | Elisabeth Beck-Gernsheim ![]() |
Premis
| |
![]() |
L'obra de Beck estudia aspectes com ara la modernització, els problemes ecològics, la individualització i la globalització. En els últims temps, ha encetat també una exploració de les condicions canviants del treball en un món de creixent capitalisme global, de pèrdua de poder dels sindicats de classe i altres col·lectius i de flexibilització dels processos de producció. La seua és una teoria arrelada en el concepte de cosmopolitisme.
Beck també va contribuir amb nous conceptes a la sociologia alemanya. Cal destacar-ne el que ell anomenà la societat del risc (com a caracterització de la societat actual globalitzada) i la segona modernitat. De fet, es considerà part d'un nou moviment, el cosmopolitisme —del qual va escriure un manifest— que naix de les noves necessitats creades pel naixement d'una nova societat de l'era global.
Per a Beck la societat del risc es defineix com una fase de desenvolupament de la societat moderna on els riscos socials, polítics, econòmics i industrials tendeixen cada vegada més a escapar a les institucions de control i protecció de la societat industrial.
La societat del risc es caracteritza, a més, per vuit trets:
En la societat reflexiva, la societat es converteix en un problema per a si mateixa. La societat reflexiva es converteix en un concepte postindustrial del qual no havien pensat els clàssics com ara Max Weber.
Es pot veure com al llarg de les seves obres Beck se situa en una posició crítica, enfrontant-se als corrents del postmodernisme. D'aquesta manera, i juntament amb Anthony Giddens, Zygmunt Bauman i Scott Lash, defensa la sociologia reflexiva, per a no abandonar l'anàlisi crítica enfront dels problemes actuals. Beck s'acosta als problemes de la nova societat, que no són els mateixos que descrivia la sociologia de les societats precedents, i troba una font d'incertesa, inseguretat i riscos. La societat postmoderna assumeix una càrrega de risc en la seva pròpia identitat que tanca una greu contradicció: el perill de supervivència de l'espècie. La ‘rendibilitat’ del sistema corre el risc de la incertesa; no part de l'assumpció de la seguretat i d'un escenari sostenible en termes ecològics, sinó que coneix que existeixen marges de perillositat per a l'espècie la cobertura de la qual no és, paradoxalment, prioritària en un sistema guiat per l'obtenció de beneficis i una representació retòrica de la racionalitat que oculta la racionalitat. Els mitjans de comunicació tenen un paper molt important en la representació dels riscos i la cerca de solucions, augmentant el poder i el control social. El pensament de Beck està marcat per les constants d'una societat sotmesa a forts riscos i a processos d'individualització. Per a ell l'actualitat es forma amb les notícies de les catàstrofes ecològiques, les crisis financeres, el terrorisme, les guerres preventives.
Beck distingeix una primera modernització, que discorre al llarg de la industrialització i la creació de la societat de masses, d'una ‘segona modernització’, pròpia d'una societat que tendeix a la globalització i està en constant desenvolupament tecnològic. En l'era industrial l'estructura cultural i social era la família, però després aquest nucli es trenca donant lloc a la individualització, augmentant-se la incertesa de l'individu en la societat de risc. Sembla que això és producte del neoliberalisme econòmic, i no només afecta el pla personal, sinó també a les institucions.
Respecte al seu pensament en el camp de la política, diu que no es necessita redactar noves normes, sinó que cal adaptar les existents a la realitat social i a les necessitats del moment. Es deu, segons Beck, contrarestar l'excessiu pes del mercat i els seus efectes, i ampliar el cercle social i cultural de l'individu, amb l'objectiu d'aconseguir un equilibri i disminuir la incertesa. A més, veu necessari que els antics Estats nacionals canviïn i comencin un procés de cohesió internacional i cooperació, reconeixent la diversitat i individualitats, per a poder abordar preparats a aquesta segona modernitat.
Si bé Ulrich Beck ha estat un dels pioners a adaptar el tema del risc a les categories sociològiques existents, alguns autors critiquen la seva postura per considerar-la "alarmista". Niklas Luhmann suggereix que Beck no distingeix conceptualment la diferència entre amenaça i risc. Mentre la primera és imposada al subjecte sense cap possibilitat d'evitar els seus efectes, el risc es troba determinat per una decisió prèvia per mitjà de la qual els seus efectes poden ser evitats (contingència). Els qui, en la vida real, prenen les decisions mai enfronten els riscos.[2] Anthony Giddens, per part seva, prefereix desenvolupar una idea de risc associat a la fiabilitat. El subjecte no coneix la complexitat del món circumdant ni les possibles conseqüències de les seves decisions. Pot decidir lliurar-se a la "divinitat" anul·lant tots els riscos, o confiar en el sistema expert prenent la decisió i generant un risc.[3] Cass Sunstein argumenta que vivim en societats on els riscos semblen haver-se multiplicat. Però això es deu a certs biaixos cognitius que maximitzen certes situacions alhora que minimitzen unes altres. Per a Sunstein, a diferència de Beck, existeixen els riscos objectius, que han de ser subjectes a planificació rigorosa, i els riscos subjectius, la majoria d'ells construïts irracionalment.[4]
Beck és l'editor del Journal Soziale Welt (des del 1980) i autor d'uns 150 articles i de llibres com ara:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.