From Wikipedia, the free encyclopedia
El Segon Eixample (en euskera Bigarren Zabalgunea) és el barri del centre de la ciutat de Pamplona, capital de la Comunitat Foral de Navarra. Limita al nord amb el Nucli Antic, a l'est amb Egüés, a l'oest amb el Primer Eixample i Ciudadela i al sud amb Milagrosa i Lezkairu.
Els militars en considerar que Pamplona seguia sent una “plaça forta”, mantenien la ciutat tancada en les muralles i la impossibilitat d'edificar als voltants per ser “zones polèmiques”, és a dir per ser proper a un lloc d'interès militar. Aquest problema ja havia ocorregut amb la realització del Primer Eixample de Pamplona, a l'interior de les muralles, però en relació amb la zona polèmica dels baluards de la Ciutadella que controlaven la ciutat. En aquesta ocasió els militars van cedir a l'ampliació de la ciutat i per tant l'enderrocament parcial de les muralles quan van comprovar que els nous sistemes de guerra emprats en la Primera Guerra Mundial, en què es podia bombardejar les ciutats amb l'aviació, no servien, demostrant que el sistema defensiu del segle XX hauria de ser un altre.
En qualsevol cas les negociacions amb els militars van ser llargues, perquè el 1901 en una Real Ordre ja s'establia l'enderrocament de les muralles del sud de la ciutat i la posterior urbanització. Els debats van durar anys amb exigències monetàries importants. L'enderrocament de les muralles de la banda sud es van iniciar el 25 de juliol de 1915. A la vigília l'alcalde Alfonso Gaztelu cridava a celebrar-ho:
« | Pamplonesos: El dia de demà cauran les muralles d'aquesta ciutat, esdeveniment que tant heu desitjat, perquè d'ell depenia l'engrandiment de la nostra població. | » |
— Alfonso Gaztelu[1] |
L'Ajuntament va encarregar diversos projectes d'eixample preveient l'enderrocament del llenç sud de la muralla. En 1909 l'arquitecte municipal Julián Arteaga va realitzar el primer projecte en el qual abastava tot l'altiplà en una malla octogonal, de forma perpendicular a la carretera de França, avui avinguda de la Baja Navarra, deixant dos espais enjardinats, un al principi i un altre al final. Deixava la plaça del Castillo tancada i la plaça de toros on estava (on està avui el teatre Gayarre i l'inici de l'avinguda de Carlos III). Aquest plantejament no va ser acceptat perquè no es lligava amb la trama medieval del Nucli Antic de Pamplona.[1]
Finalment el nou barri tindria un traçat ordenat de forma reticular dissenyat en 1916 pel també arquitecte municipal Serapio Esparza, amb illes quadrades amb un pati interior. És un hereu tardà dels eixamples del segle xix, especialment l'Eixample de Barcelona. Seguia, per tant, el mateix plantejament de malla octogonal amb dos eixos principals, les actuals avingudes de Baja Navarra i Carlos III, orientant les quadrícules de carrers en la direcció de les del Casc Vell. En aquesta orientació es prevalia la ventilació i il·luminació natural dels habitatges. En aquesta proposta la plaça del Castillo s'obria a Carlos III, traslladant el teatre Gayarre, i així mateix, traslladava la plaça de toros. La polèmica de construir una nova plaça de toros es va acabar quan la vella es va incendiar el 12 d'agost de 1921, segons les cròniques de forma intencionada, encara que no es va demostrar.[1]
No obstant això fins a l'11 de maig de 1920 no es va autoritzar mitjançant una Real Ordre l'expropiació dels terrenys i el 29 de novembre d'aquest any es va poder posar la primera pedra en l'actual Bajada del Labrit.
Una part important dels edificis llavors realitzats van ser posteriorment derrocats al llarg del segle xx, amb la construcció d'uns altres de més moderns.
La via que travessava tot l'eixample de nord a sud se la va denominar el 1923 "Gran Via de Carles III el Noble", amb la intenció de tenir una "Gran Via" com les ciutats importants del moment. Aquest nom no va ser ben acollit per la ciutadania, que al final va imposar el nom de "Avinguda de Carlos III el Noble" que en l'actualitat és per als vianants. En tot cas en record al rei que va unificar Pamplona amb la promulgació del Privilegi de la Unió de 1423. En aquest emblemàtic carrer s'instal·laria l'alta burgesia de la ciutat i importants entitats. Al final d'aquesta avinguda en els anys quaranta es va construir el Monument als Caiguts, en homenatge als navarresos morts en la Guerra Civil Espanyola en el bàndol Franquísta i al davant el 1952 s'hi va construir una plaça que es va dedicar a Tomás Domínguez Arévalo, Comte de Rodezno. Tot aquest conjunt, avui dia, és molt polèmic quant a la seva possible reconversió o enderrocament.
L'altra avinguda del Segon Eixample que creua a l'anterior és l'actual "Avinguda de la Baixa Navarra", que en el seu nom s'ha reflectit la història de Navarra en aquest últim segle. Inicialment, en 1923 com a "Avinguda de França", per ser la sortida cap a aquella frontera. En 1927 se li va dedicar a "Alfons XIII" que acabava de ser coronat. En 1931 es va substituir per "Galán i García Hernández" que es van revoltar a Jaca per la República. En 1937 en plena Guerra Civil Espanyola es va canviar per la de "General Franco". Finalment en 1979 durant la transició es va canviar a l'actual. Això també va ocórrer amb altres places i carrers d'aquest barri.
La construcció es va dur a terme en dues fases. En ambdues es van alternar edificis de diverses plantes amb uns altres de baixa altura. Aquests petits edificis amb forma de xalet van quedar atrapats quan en les pomes es reedificaren blocs moderns d'habitatges. Encara persisteixen en la Colonia Argaray aquest tipus d'habitatges de baixa altura.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.