Pego és un municipi del País Valencià situat a la Marina Alta que té 10.295 habitants (2022).
Localització | |||||
---|---|---|---|---|---|
| |||||
Estat | Espanya | ||||
Comunitat autònoma | País Valencià | ||||
Província | província d'Alacant | ||||
Comarca | la Marina Alta ![]() | ||||
Població humana | |||||
Població | 10.485 (2023) ![]() | ||||
Gentilici | Pegolí, pegolina ![]() | ||||
Idioma oficial | català (predomini lingüístic) ![]() | ||||
Geografia | |||||
Part de | |||||
Superfície | 52,85 km² ![]() | ||||
Altitud | 82 m ![]() | ||||
Limita amb | |||||
Partit judicial | Dénia | ||||
Dades històriques | |||||
Festa Major | Moros i Cristians Darreries de juny | ||||
Dia de mercat | dijous | ||||
Organització política | |||||
• Alcalde ![]() | Enrique Moll Briones (2013–) ![]() | ||||
Identificador descriptiu | |||||
Codi postal | 03780 ![]() | ||||
Fus horari | |||||
Codi INE | 03102 ![]() | ||||
Codi ARGOS de municipis | 03102 ![]() | ||||
Lloc web | pego.es ![]() |
Ha estat històricament centre de la vall que porta el seu nom i també de les poblacions de les valls veïnes de la comarca. El rei Pere III d'Aragó va crear la baronia de Pego (1262) i la va repoblar amb colons barcelonins segons documentació de l'època (Carta de poblament de 1279). Ha estat cap de partit judicial i ha pertangut a les demarcacions històriques de la governació de Xàtiva fins al 1707, quan passà a formar part de la de Dénia i ja el 1833, amb la divisió provincial, després d'uns anys a l'efímera província de Xàtiva, passà a pertànyer a la província d'Alacant.
La Vall de Pego està composta pels municipis de Pego i de l'Atzúbia. Constituïx una clara unitat física i humana situada en el centre nord de la comarca la Marina Alta, fitant la província de València. És una gran depressió envoltada de muntanyes, a excepció de la zona de llevant on hi ha una formació d'albufera, marjal i un cordó arenós de les deveses. Les muntanyes més destacades són: la serra del Cavall o Cabal (713 m alt), Montnegre (653 m), Bodoix (556 m), Mostalla (359 m), Ambra (298 m). Els rius de la vall són el riu Bullent (o Bullentó, o Calapatar) que dona origen al riu Racons (o Molinell) per mitjà del riu Revolta que hi fa d'enllaç. De barrancs, trobem els de Benitjats, Benituba, Castelló, Mostalla i Sant Joaquim (Sant Xotxim). La pluviometria de Pego és de les més altes del País Valencià, cosa que fa que acumule aigües de la vall i de les veïnes i que hi haja una zona pantanosa.[1] Va ser molt destacat el conreu de l'arròs bomba o bombó durant el segle xx.
El terme municipal de Pego limita amb els de l'Atzúbia, Dénia, Orba, Ràfol d'Almúnia, Sagra, Tormos, Vall d'Ebo i Oliva.
Durant el paleolític es troben diversos centres de població humana en coves de les muntanyes i segurament la vall constituïa una badia marítima, dedicada a la pesca de mar.
En el neolític n'hi ha més poblaments (Coves del Xical, l'Ase i Negra), es produïx el tancament de l'albufera.
En l'edat del bronze té lloc una gran activitat pesquera i marítima en la costa, i es tenen coneixements de diversos assentaments dins de l'albufera, tots dedicats a la pesca. Un dels més estudiats es troba a la Marjal de Pego-Oliva, a la zona anomenada El Pla, un altre en l'indret anomenat Tossal Ras, accessible des de la carretera de Pego a Benidorm, en el port de Sagra.
La cultura ibèrica va ser molt important al País i també a la Vall, així es troben abundants restes de ceràmica ibèrica, i els jaciments de la Muntanyeta Verda i el Tossalet de Sorell.
De l'època de l'Imperi Romà s'han trobat unes sepultures i una moneda en una parcel·la de la partida de Penyalva. Una làpida de marbre a l'Heretat de Sala. Una necròpolis i una moneda de Trajà a la partida de Favara. Tres peces de columnes en una vila de Sant Antoni. Nombroses sepultures i abundant material ceràmic i d'aixovar a la partida de Gaià, prop de l'antiquíssim Poet de Cotes. Algunes restes de la petita muralla que envoltava el poblat del Tossalet de les Mondes. Una necròpoli, un forn, a l'Alter de Pau. Ceràmica a l'Atzaïla.
Durant l'època musulmana la població estava disseminada per la vall en diversos nuclis poblacionals. A banda de l'alqueria d'Uixola, on a finals del segle xiii (prèvia expulsió dels andalusins autòctons) es funda de nova planta la vila cristiana de Pego, hi trobem: la fortalesa del Miserat o Miserà, Favara, Atzúbia, Atzaïla, Atzaneta, Benitjats, Benigàlip (ara pda. Benigani), Benituba, Benumeia, Castelló, Cotes, Favara, Rupaix, Salamona, Beniçuleima (Sant Antoni), i el Castell d'Ambra, jaciment per excel·lència del període a la vall. El cabdill Al-Azraq a la darreria del període va enfrontar-se diverses vegades al rei Jaume el Conqueridor.
Amb la conquesta cristiana de Jaume el Conqueridor, i sobretot després de la dissolució de la important aljama pegolina després de la darrera revolta mudèjar, és amb Jaume II i Pere III quan, després d'un breu període d'ocupació del Castell de Pego o Ambra, es funda la vila de Pego i s'estructura tal com és actualment per rebre els nous pobladors del nord, encara que també s'han trobat restes més antigues dins el centre urbà de l'alqueria andalusina d'Uixola. El rei Conqueridor donà el castell de Pego a Arnau de Romaní (1258). El rei Pere III d'Aragó crea la baronia de Pego (1262) i la repobla amb colons barcelonins per carta de poblament de 1279. Fins al 1300 va estar incorporat al Patrimoni Reial i després passa a poder de senyors feudals, Dona Constança (1300-1307), Dona Blanca d'Aragó (1307-1310), la Corona (1310-1322), Pere de Ribagorça (1322-1325), Uguet de Cardona (1325-), Vidal de Vilanova (-1409), Francesc Gilabert de Centelles (segle xv), i finalment els Ducs de Gandia (meitat del segle xvi).
L'expulsió dels moriscos (1609), significà un despoblament de la vall i una concentració d'habitants a la vila. El segle xvii va veure també moviments populars com la segona Germania (1693) que Pego va viure intensament.
Durant la Guerra de Successió es va declarar partidària de l'arxiduc Carles, i les tropes de Felip V la van ocupar per llarg temps, convertint-la en una important base d'operacions, i per això li va ser atorgat el títol de Muy Noble Villa.
A les darreries del segle xviii i durant el XIX la població es va preocupar molt per la distribució i canalització dels regs per tot el terme, i la guerra del francés va commocionar-la durant uns quants anys.
El segle xx la vila va quedar estancada mentre poblacions veïnes augmentaven demogràficament. Segurament li afectà les seues comunicacions i escassa industrialització.
A finals del segle passat i inicis de l'actual XXI, com a la resta del país, hi ha hagut un cert revifament i expansió urbanística.
1646 | 1715 | 1794 | 1842 | 1860 | 1900 | 1920 | 1940 | 1960 | 1981 | 2000 | 2005 | 2011 |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
224 focs | 1.305 | 5.107 | 5.565 | 5.858 | 6.983 | 7.409 | 8.547 | 8.291 | 9.112 | 10.060 | 10.781 | 11.116 |
El Ple de l'Ajuntament està format per 17 regidors. En les eleccions municipals de 26 de maig de 2019 foren elegits 7 regidors del Partit Socialista del País Valencià (PSPV-PSOE), 5 de Compromís per Pego (Compromís), 3 del Partit Popular (PP), 1 de Ciutadans de Pego (CTPG) i 1 de Ciutadans - Partit de la Ciutadania (Cs).
Candidatura | Cap de llista | Vots | Regidors | |||
Partit Socialista del País Valencià-PSOE | ![]() |
Enrique Moll Briones | 1.990 | 36,27% | 7 (![]() | |
Compromís per Pego | ![]() |
Anna Sastre Masanet | 1.507 | 27,46% | 5 (![]() | |
Partit Popular | ![]() |
Fernando González Ferrando | 1.136 | 20,70% | 3 (![]() | |
Ciutadans de Pego - Independents | Alicia Mónica Siscar Escrivà | 359 | 6,54% | 1 (![]() | ||
Ciutadans - Partit de la Ciutadania | ![]() |
Simón Ortolá Vicens | 313 | 5,70% | 1 (![]() | |
Altres candidatures[lower-alpha 1][lower-alpha 2] | ![]() |
154 | 2,81% | 0 (![]() | ||
Vots en blanc | ![]() |
28 | 0,51% | |||
Total vots vàlids i regidors | 5.487 | 100 % | 17 | |||
Vots nuls | 63 | 1,14% | ||||
Participació (vots vàlids més nuls) | 5.550 | 72,83%** | ||||
Abstenció | 2.070* | 27,17%** | ||||
Total cens electoral | 7.620* | 100 %** | ||||
Alcalde: Enrique Moll Briones (PSPV) (15/06/2019) Per majoria absoluta dels vots dels regidors (9 vots: 7 de PSPV, 1 de CTPG i 1 de Cs[2]) | ||||||
Fonts: Ministeri de l'Interior,[3] Junta Electoral de Zona de Dénia.[4] Periòdic Ara.[5] (* No són vots sinó electors. ** Percentatge respecte del cens electoral.) |
Des de 2013 l'alcalde de Pego és Enrique Moll Briones del Partit Socialista del País Valencià-PSOE.[6]
Període | Alcalde o alcaldessa | Partit polític | Data de possessió | Observacions |
---|---|---|---|---|
1979–1983 | Vicente Gilabert Miralles | PSPV-PSOE | 19/04/1979 | -- |
1983–1987 | Fernando Alemany Ortolà | PSPV-PSOE | 28/05/1983 | -- |
1987–1991 | Fernando Alemany Ortolà | PSPV-PSOE | 30/06/1987 | -- |
1991–1995 | Just Antoni Piera Sendra | PSPV-PSOE | 15/06/1991 | -- |
1995–1999 | Carlos Pascual Sastre | UV-CCV | 17/06/1995 | -- |
1999–2003 | Carlos Pascual Sastre | II | 03/07/1999 | -- |
2003–2007 | Carmel Ortolà Siscar | PP | 14/06/2003 | -- |
2007–2011 | Carmel Ortolà Siscar | CTPG - I | 16/06/2007 | -- |
2011–2015 | Carmel Ortolà Siscar Enrique Moll Briones |
CTPG-I PSPV-PSOE |
11/06/2011 20/07/2013 |
Pacte govern CTPG-I+PSPV -- |
2015–2019 | Enrique Moll Briones | PSPV-PSOE | 13/06/2015 | -- |
2019-2023 | Enrique Moll Briones | PSPV-PSOE | 15/06/2019 | -- |
Des de 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 | -- |
Fonts: Generalitat Valenciana[6] |
L'origen de les muralles de Pego és indiscutiblement cristià medieval, atés que es coneixen nombroses referències textuals a la creació de la vila i a les seues muralles que no es trobaven acabades a principis del segle xiv. De l'anterior alqueria d'Uixola, situada en el mateix emplaçament, no en queda rastre, ja que només es coneixen arqueològicament restes del cementeri islàmic extramurs, situat a l'actual carrer Major. El recinte posseïa fins a 16 torres. Sembla que tot eixe nou conjunt va ser parcialment destruït durant la Guerra de Successió i desaparegué definitivament poc després. Les restes actuals consistixen en diversos llenços, incorporats quasi sempre a altres construccions. Destaca l'anomenat 'Portal de Sala', un dels accessos de la primitiva muralla, que s'obri en el número 20 del carrer de Sant Agustí. Hi queden al costat restes visibles del que va ser la torre annexa quadrada que defensava l'entrada.
El Castell d'Ambra es troba sobre un pujol al sud de la població, seguint la carretera comarcal 3318 en direcció a La Vall d'Ebo. El seu origen és musulmà i va ser una important fortalesa que vigilava el pas cap a la vall de l'Ebo. Va pertànyer, com la resta del territori, a Al-Azraq, el qual el va perdre després de la seua revolta. Posteriorment la seua propietat seguiria paral·lela a la de la vila de Pego. Encara que actualment en ruïnes, s'aprecia gran part del seu recinte emmurallat, destacant-hi les sòlides torrasses quadrades dels seus cantons, que són els que millor s'han conservat.
Existixen referències documentals d'altres dos castells al terme de Pego: el Castell de Favara i el Castell de Benumea, que prenen el seu nom de les partides on es trobaven. Encara que es coneix la seua ubicació aproximada, no se n'han trobat restes significatives.
D'entre els plats típics de la marjal de Pego destaquen les Coques escaldades amb gamba, verdura o tonyina, l'arròs amb crosta, l'Arròs amb fesols i "penques", la Paella d'anguila i ànec, l'Olla i l'All i pebre. També destaquen els Figatells.