From Wikipedia, the free encyclopedia
Mario Roques (Callao, Perú, 1 de juliol de 1875 – París, 8 de març de 1961) fou un romanista i medievalista francès. Entre altres coses, és conegut per les seves nombroses edicions de textos, sobretot el Roman de Renart.[1][2][3]
Biografia | |
---|---|
Naixement | 1r juliol 1875 ![]() Callao (Perú) ![]() |
Mort | 8 març 1961 ![]() París ![]() |
Administrateur de l'école des langues orientales (fr) ![]() | |
1936 – 1937 ← Paul Boyer – Jean Deny → ![]() | |
Dades personals | |
Formació | École Normale Supérieure École pratique des hautes études ![]() |
Activitat | |
Ocupació | romanista, albanologist (en) ![]() ![]() |
Ocupador | Collège de France, catedràtic (1937–1946) École pratique des hautes études ![]() |
Membre de | Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans (membre corresponent de l'IEC) (1948–) Académie royale de langue et de littérature françaises de Belgique (1946–1961) Acadèmia Medieval d'Amèrica (membre corresponent de l'Acadèmia Medieval d'Amèrica) (1939–) Acadèmia de les Inscripcions i Llengües Antigues (membre ordinari) (1933–1961) Reial Acadèmia Sueca de Lletres, Història i Antiguitats ![]() |
Professors | Gaston Paris i Antoine Thomas ![]() |
Premis |
Mario Roques nasqué al Perú on el seu pare formava part del cos consular però s'educà a París tot i que la seva família era originàriament occitana. A partir de 1894 va estudiar a l'École normale supérieure (1894-1897), a la Sorbona, on fou alumne de Joseph Bédier i Ferdinand Brunot, i a l'École pratique des Hautes études (1894-1903), on fou alumne de Gaston Paris i Antoine Thomas. Al mateix temps anava a escoltar les lliçons a l'École des Chartes. Va ser professor de diverses institucions parisenques: les mateixes on havia estudiat (succeí Gaston París a l'École pratique des hautes études) i també a l'École des langues orientales, on va ensenyar el romanès i també l'albanès. També ensenyà a la Sorbona, on fundà un institut d'estudis romanesos. També tingué diversos càrrecs (secretari, director) dins d'aquestes institucions. Des de 1937 formà part del Collège de France, càrrec de màxim prestigi que pot obtenir un professor universitari francès, amb una càtedra que intitulà “Història del vocabulari francès” i que succeïa la de Joseph Bédier, un dels seus mestres junt amb Gaston Paris.[1][2][4]
Els seus interessos foren múltiples, tant literaris com lingüístics. Edità nombrosos textos medievals, de Chrétien de Troyes al Roman de Renart, i tingué també un interès per la lingüística, particularment pel lèxic; en la seva càtedra al Collège de France volia publicar un Inventaire général de la langue française, que finalment no reeixí però que forní materials per al futur Trésor de la langue française. Com a mostra de la seva diversitat d'interessos assenyalarem que va escriure un “Prefaci” a l'edició francesa de la gramàtica de Pompeu Fabra (Grammaire catalane par Pompeu Fabra ; préface de Mario Roques, París: Les Belles Lettres, 1941). També edità alguns dels primers textos romanesos (Palia d'Orastie, publicada el 1925).[1][2]
Va ser nomenat membre de l'Académie des inscriptions et belles-lettres (1933), on col·laborà amb la Histoire littéraire de la France, de l'Académie royale de langue et de littérature françaises de Belgique (1946) i membre corresponent de l'Institut d'Estudis Catalans (1948).[2][3]
També col·laborà en els inicis de la Société de linguistique romane, de la qual fou president en dos períodes.
El 1910 fundà la col·lecció Classiques français du Moyen âge, que publica l'editorial Champion, i que té per finalitat la publicació de textos medievals. Ell mateix contribuí amb diversos volums a la col·lecció. També va dirigir, des de 1911 i fins que morí, la revista Romania, succeint en aquest càrrec a Paul Meyer.[2]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.